Справа № 200/11353/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. Справа№200/11353/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., за участі секретаря судового засідання Лисенко Н.В., представника відповідача Кододової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління ДПС у Донецької області, в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 09 лютого 2018 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 29293,44 грн.;

- стягнути на користь позивача помилково сплачені грошові кошти в сумі 29293,44 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з відповідного рахунку відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимог позивач зазначив, що з 13 червня 2013 року по теперішній час працює на посаді старшого лоцмана морського в філії «Дельта-лоцман» державного підприємства «Адміністрація морських портів України» і роботодавець сплачує за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». З 20 лютого 2013 року по 21 лютого 2020 року перебував на обліку у Маріупольському управлінні Приморської ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області яка фізична особа-підприємець, проте підприємницьку діяльність не вів, будь-які звіти до податкового органу не подавав, доходів від підприємницької діяльності у 2013-2020 роках не отримував. 08 серпня 2019 року відповідачем сформована вимога № Ф-408287- 46У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на сум у 23785,08 грн. 21 лютого 2020 року у зв`язку із примусовим виконання вказаної вимоги та арештом майна був змушений сплатити борг (недоїмки) у сумі 29293,44 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року №200/3634/20-а, яке набрало законної сили 29 липня 2020 року, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-408287-46У. 27.10.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів, але відповідач листом №82406/10/05-99-04-30 від 09.11.2020 відмовив у поверненні коштів. Позивач вважає причини відмови в поверненні коштів безпідставними, оскільки відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску, тому що роботодавець сплачує за нього сплачує цей внесок.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Особа, яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. В даному випадку не має місце подвійного обліку ідентичної господарської діяльності, і, відповідно, подвійного оподаткування. Крім цього, сплата роботодавцем єдиного соціального внеску не виключає обов`язку штатного працівника, який суміщає трудові відносини із підприємницькою діяльністю сплачувати єдиний соціальний внесок у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Отримання такою особою заробітної плати за трудову діяльність на посаді штатного працівника тощо та сплата роботодавцем відповідних податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, не виключає обов`язок особи, яка здійснює підприємницьку діяльність, сплачувати єдиний соціальний внесок як ФОП. За інформацією, яка міститься в ІТС «Податковий блок», ОСОБА_1 перебував на обліку у ГУ ДПС у Донецькій області, Приморська ДПІ (Приморський район, м. Маріуполь) з 20.02.2013 по 21.02.2020, як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності. Згідно облікових даних органу доходів і зборів, заборгованість позивача станом на 31.07.2019 складала 23785,08 грн. На підставі цих даних, ГУ ДПС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-408287-46У на суму 23785,08 грн. Станом на 01.02.2020 заборгованість позивача складала 29293,44 грн. У зв`язку з тим, що 21.02.2020 Позивач сплатив заборгованість з єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців у розмірі 29293,44 грн. на реквізити рахунку ГУ ДПС у Донецькій області, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-408287-46У вважається погашеною та відкликаною 25.02.2020. На дату звернення позивача до суду про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-408287-46У, в інтегрованій картці платника податків заборгованість не обліковувалась.

В додаткових поясненнях відповідач зазначив, що 27.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області з заявою про повернення суми грошових коштів помилково сплачених з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 29 293, 44 грн. «Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6 (далі - Порядок №6). Поверненню підлягають саме надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску, а не сплачені відповідно до нарахованих закону зобов`язань. Пунктом З Порядку №6 встановлено, що надміру сплачені суми єдиного внеску це суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу 2 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника. Жодна з цих обставин не розповсюджується на ОСОБА_1 , оскільки за останнім не обліковується ані надміру, ані помилково сплачених коштів з єдиного внеску у розмірі 29293, 44 грн., при цьому повернення сплаченого єдиного внеску без набуття такого статусу неможливе. Пунктами 6, 7 та 8 Порядку № 6 передбачено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення. У випадках, передбаченими підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку. З наведених вимог Порядку №6 вбачається, що органи доходів і зборів не наділені повноваженнями на повернення помилкового сплаченого єдиного внеску. Проте, контролюючий орган, після надходження відповідної заяви платника, зобов`язаний у строк, встановлений Порядком, сформувати та подати до управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок за формою згідно з Додатком 2 до цього Порядку. Разом з тим, передумовою вчинення податковим органом цих дій є визнання відповідних коштів помилково або надміру сплаченими. За пункту 7 Порядку №6 заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідності заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірності викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявності у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. Листом від 09.11.2020 №82406/10/05-99-04-30 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для повернення помилково сплачених коштів по єдиному внеску, оскільки, станом на 02.11.2020 у АІС «Податковий блок» в ІКП за кодом платежу 71040000 - єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, відсутня переплата у сумі 29293, 44 грн. та зазначено, що заява про повернення єдиного внеску не відповідає вимогам пункту 6 Порядку №6.

11 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та її розгляд призначений за правилами загального позовного провадження.

22 лютого 2021 року справа прийнята до провадження суддею Циганенком А.І., у зв`язку із зміною складу суду розгляд справи розпочатий з початку.

25 березня 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті на 08 квітня 2021 року.

У судове засідання, призначене на 8 квітня 2021 року, позивач та його представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача Кододова А.В. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиву на позов та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , перебував на обліку у Маріупольському управлінні Приморської ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області з 20 лютого 2013 року по 21 лютого 2020 року, за податковою адресою: АДРЕСА_2 .

З 13 червня 2013 року по теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді старшого лоцмана морського в філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (а.с. 18 - 21).

За інформацією, яка міститься в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» (Форма ОК-5), позивач отримував доходи у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, з яких відраховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вказаний, та платником якого виступав роботодавець позивача (а.с. 22 - 23).

21 лютого 2020 року за квитанцією №25509685 ОСОБА_1 сплатив на користь Головного управління ДПС у Донецькій області єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29293,44 гривень (а.с. 13).

27 лютого 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області направило ОСОБА_1 повідомлення про сплату боргу (недоїмки) (а.с. 14 - 15).

27 травня 2020 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/3634/20-а, яке набрало законної сили 29 липня 2020 року, визнана протиправною та скасована вимога Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08 серпня 2019 року № Ф-408287-46У станом на 31 липня 2019 року зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 23785,08 гривень (а.с. 10 - 12, 93 - 95) .

30 жовтня 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області за вхідним №134767/10 зареєструвало заяву позивача від 28.10.2020 про повернення надміру або помилково сплачених коштів у сумі 29293,44 гривень (а.с. 25).

09 листопада 2020 року Головне управління ДПС у Донецькій області листом за №82406/10/05-99-04-30 повідомило позивача про відсутність підстав для повернення надміру сплачених коштів по єдиному внеску (а.с. 24).

Вирішуючи спір що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у […] адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №200/3634/20-а встановлено, що позивач до 21 лютого 2020 року мав статус фізичної особи-підприємця (зв. бік а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 13 червня 2013 року по теперішній час працює на посаді старшого лоцмана морського в філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (а.с. 18 - 21).

Відповідно до довідки Форми ОК-5 позивач отримував доходи у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, з яких відраховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вказаний, та платником якого виступав роботодавець позивача (а.с. 22 - 23).

Отже, на дату сплати суми єдиного соціального внеску на виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 серпня 2019 року № Ф-408287-46У, позивач перебував у трудових відносинах, підприємницьку діяльність не здійснював, доходів не отримував.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах від 04 грудня 2019 року в адміністративній справі №440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18, від 27 березня 2020 року у справі №140/2214/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

«Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів», затверджений наказом Міністерства фінансів України 16.01.2016 №6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 року за № 193/28323 (далі - Порядок).

Порядок розроблено відповідно до статей 9 та 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Цей Порядок визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти) (пункти 1 та 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку неналежний Платник це платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску.

Повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719 (пункт 5 Порядку).

Згідно з абзацом 4 пункту 6 Порядку помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції Закону України від 04.07.2013 №406-VII, чинній до 02.04.2020) суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз вищезазначених положень та встановлені судом обставини, дозволяють зробити висновок, що позивач 21 лютого 2020 року сплатив єдиний внесок у сумі 29293,44 гривні за відсутності у нього відповідного обов`язку, а тому має право на повернення цих грошових коштів.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема, і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини першої цієї статті).

Відмова відповідача повернути позивачу помилково сплачений єдиний внесок свідчить про бездіяльність з боку відповідача щодо повернення коштів. Отже, предметом позову у цій справі є бездіяльність відповідача, внаслідок якої порушено право позивача на майно, а способом захисту порушеного права, про який позивач може просити суд, є визнання такої бездіяльності протиправною та стягнення помилково сплачених коштів з рахунку, на який кошти сплачені.

Отже, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача у даній справі буде визнання протиправною відмову відповідача повернути сплачені кошти та стягнення цих коштів з відповідного рахунку відповідача.

Аналогічна за змістом правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №560/4304/18.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецької області (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59; ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Донецької області від 09 листопада 2020 року №82406/10/05-99-04-30 щодо неповернення ОСОБА_1 помилково сплачених коштів у сумі 29293 (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три) гривні 44 копійки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09 лютого 2018 року по 01 лютого 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти в сумі 29293 (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три) гривні 44 копійки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з відповідного рахунку Головного управління ДПС у Донецької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецької області.

Рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 08 квітня 2021 року.

Повний текст рішення складений 19 квітня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко