Справа № 237/742/21
Суддя: Сметаняк О. Я.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа номер 237/742/21
Номер провадження 2-а/237/21/21
РІШЕННЯ
Іменем України
16.04.21 року м. Курахове Донецької області

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Сметаняка О.Я.,
за участю:
секретаря судового засідання Бурховецької К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Курахове адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ІПК відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Луганського прикордонного загіну Державної прикордонної служби України, військова частина № НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить скасувати постанову № 145655 від 28.02.2021 року винесену начальником групи ІПК вінс (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 » ім. В. Банних Луганського прикордонного загіну ст. лейтенантом Охрименко І.С., про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 1700 грн. та закрити провадження по справи.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 28.02.2021 року начальником групи ІПК вінс (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 » ім. В. Банних Луганського прикордонного загіну ОСОБА_2 , було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту 3 Порядку в`їзду виїзду осіб та переміщення товарів, затвердженого Постановою КМУ № 815 від 17.07.2019 року у зв`язку із перетином нею 27.02.2021 року о 17:00 годині державного кордону з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації на напрямку Маринівка Куйбишево. На підставі ч. 1 ст. 204-2 КУпАП засновано адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 1700 грн.
Перетин кордону був зумовлений тим, що вона разом із дитиною з інвалідністю для отримання грошових коштів та проведення операції дитині змушена була прибути з міста Донецька до села Георгіївка Мар`їнського району Донецької області.
Звернула увагу, що факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні та щирого каяття не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення.
Зауважила, що відповідач порушив процедуру розгляду справи, а саме не роз`яснив їй права, передбачені ст. 268 КУпАП, не надав можливості звернутися за правовою допомогою, не оголошував постанову, не з`ясував фактичних обставин справи, що за своєю суттю є порушенням прав позивача.
На підставі викладеного, позивач, вважає, що вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП є недоведеним і не обґрунтованим, з підстав чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі.
Позивач про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити (а.с. 23, 32).
Відповідач Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України про час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання представника не направив (а.с. 36).
У відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, посилаючи на обставини того, що позивач під час державного кордону України з території Російської Федерації в ППР Мілове, пояснила, що 27.02.2021 року здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України через тимчасово непрацюючий пункт пропуску на напрямку н.п. Маринівка (ТОТ) - н.п. Куйбишево (РФ), чим порушила Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій, визначених Постановою КМУ від 17.07.2019 року № 815.
Звернув увагу, що в матеріалах справи про адміністративні правопорушення наявний рапорт прикордонного наряду згідно з яким позивач порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території.
Наявні пояснення позивача, написані ним власноруч, в яких вона підтверджує дані, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення.
Вважає, що пам`ятка про права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП підписана позивачем, її заява про відмову від правової допомоги свідчить про те, що вона буде себе захищати самостійно.
Вказує, вказує на те, що позивачем було порушено вимоги п. 3 ст. 288 КУпАП (а.с.38-40).
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 37).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази додані до матеріалів адміністративної справи встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 28.02.2021 року № 145655 слідує, що під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянку ОСОБА_1 , яка пояснила, що 27.02.2021 року о 17:00 годині перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до РФ в н.п. «Маринівка» на напрямку н.п.«Маринівка» (Україна) - н.п. «Куйбишево» (РФ), таким чином порушила пункт 3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженої Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815, тобто вчинила правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Із вказаної постанови встановлено, що вона не містить посилань на роз`яснення позивачу її прав, передбачених ст. 268 КУпАП (а.с. 13).
Копією паспорту ОСОБА_1 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, свідоцтвом про народження дитини, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2019 року, медичного висновку № 18/911 від 16.09.2020 року, довідки про отримання доходів від 11.03.2021 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.10.2010 року зареєстрована квартирі АДРЕСА_1 . Має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої наявні тяжкі захворювання. Разом із дитиною фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 та отримує допомогу на доньку у розмірі 860 грн. на місяць (а.с. 14-21, 27-28)
Конвертом із штемпелем поштового відділення та ідентифікатору, встановлено, що до суду ОСОБА_4 звернулась 06.03.2021 року (а.с. 15-17, 22).
З копії письмових пояснень ОСОБА_1 на ім`я начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 28.02.2021 року, заяви про відмову від надання правової допомоги, пам`ятки про роз`яснення їй процесуальних прав, слідує, що ОСОБА_1 27.02.2021 року потрапила на територію РФ через н.п. Мариновка, їй роз`ясненої її права визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, від отримання правової допомоги вона відмовляється (а.с. 41-42, 44-45).
З копії рапорту Прикордонного наряду «Мілове» від 28.02.2021 року слідує, що ОСОБА_1 з її слів 27.02.2021 року о 17:00 годині здійснила виїзд з ТОТ України до РФ через непрацюючий пункт пропуску Марінівка порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території (а.с. 43).
Правомірність прийняття вищезазначеної постанови є спірним питанням у цій адміністративній справі
Відповідно до положень ст. ст. 73, 74 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 283 КАС України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Диспозицією ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

З огляду на бланкетні положення вказаної норми, нормативним актом, що регулює дані правовідносини, зокрема, є Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 року.

Із змісту ч. 1, 3 ст. 13 Закону № 2268-VIII, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку № 815 від 17.07.2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», який набрав чинності 28.11.2019 року визначено процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій. Дія цього Порядку поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 815 (редакція на час виникнення правовідносин), в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

З визначення термінів, викладених в пункті 2 зазначеного Порядку № 815 та Положення про облаштування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та виїзду з них за № 1368 затвердженого Постановою КМУ 28.12.2020 року, вбачається, що контрольний пункт в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та виїзду з них (далі - контрольний пункт в`їзду-виїзду) - тимчасовий об`єкт, який складається з режимної та сервісної зон, розташованих на спеціально визначених земельних ділянках, з комплексом будівель, споруд (у тому числі спеціальних, інженерних, фортифікаційних тощо) і технічних засобів, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів, товарів, вантажів та іншого майна, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій (далі - заходи контролю), а також надаються соціальні, банківські, адміністративні, послуги поштового зв`язку та інші послуги населенню (далі - сервісні послуги), та об`єктів сервісного обслуговування.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.
Наведені норми на переконання суду, дають підстави для висновку про те, що положення Порядку № 815 та Положення № 1368 визначають вимоги до облаштування контрольних пунктів, правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Зі змісту ст. 1, частини 1 ст. 2, частин 1, 3, 9 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII, державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Положеннями ст. 35 Закону № 1777-XII передбачено, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Із змісту ст. 18 КУпАП визначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204 2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Маринівка», закритий за розпорядженням КМУ від 18.02.20215 року № 106-р. Позивач має на утриманні малолітню доньку, яка потребує медичної допомоги у зв`язку із станом здоров`я (а.с. 20, 21).
Так, диспозицією ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Проте, за правилами частини 1 ст. 204-2 КУпАП, особа підлягає відповідальності виключно у разі порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, зокрема, у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

Отже, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.
З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Разом із цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 251 КУпАП, не надано.
Оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, а сам факт визнання особою вини та щирого розкаяння у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.
Отже доводи відповідача у цій частині є такими, що не ґрунтуються на нормах КАС України.
Доводи відповідача про те, що позивачем порушено порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення є безпідставними, так як за змістом п. 3 ч. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.
Доводи відповідача про те, що позивачу роз`яснено її процесуальні права та вона відмовилась від надання їй правової допомоги не є слушними, так як відповідачем не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Доводи відповідача про те, що рапортом Прикордонного наряду «Мілове» від 28.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території не є тим достатнім доказом, що дає суду можливості дійти до висновку про винуватість безпосередньо ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Крім того, посадова особа, складаючи постанову про накладення адміністративного стягнення не перевірила дій ОСОБА_1 на відповідність вимогам ч. 9 ст. 9 Закону 1777-XII та ст. 18 КУпАП, зокрема, враховуючи загально відомі обставини того, що місто Донецьк захоплено незаконними збройними формуваннями, що блокують виїзд громадян України з тимчасово окупованих територій через КПВВ, їх умови перетину лінії розмежування через КПВВ є неприйнятними для позивача у якого на утриманні є малолітня донька потребуюча лікування, тому на переконання суду, позивач була в стані крайньої необхідності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
За таких обставин, в межах п. 3. ч. 3 ст. 286 КАС України суд вважає за необхідне прийняти рішення про скасування постанови суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Щодо судового збору. Враховуючи матеріали справи, вимоги згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно яких, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа та особу позивача ОСОБА_1 , висновок Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18), з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 454 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 204-2, 247, 251, 280, 280, 283, 284, 288 КУпАП, ст. ст. 6, 8, 9, 139, 241-246, 255, 257-263, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника групи ІПК відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Луганського прикордонного загіну Державної прикордонної служби України, військова частина № НОМЕР_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.
Скасувати постанову № 145665 від 28.02.2021 року про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження за адресою: АДРЕСА_3 , ВЧ НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь держави із зарахуванням до спеціального бюджету судовий збір у розмірі 454 гривні.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 16.04.2021 року

Суддя Сметаняк О.Я.