Справа № 320/12062/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фастівтепломережа» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Фастівтепломережа» до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач, Комунальне підприємство «Фастівтепломережа», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 01.04.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 376120,30 грн., винесеної в межах ВП №47037576.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Фастівтепломережа» до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

Апелянт вказує, що через порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, зокрема тривалий розгляду справи № 320/5121/19, не вжиття судом дій щодо заміни відповідача або не залучення до участі у справі № 320/5121/20 в якості співвідповідача належного відповідача, призвели до порушення конституційного права апелянта на своєчасне звернення до суду з дотриманням правил, які покликані забезпечувати юридичну визначеність при реалізації особою права на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2019 року поивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 01.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 376120,30 грн. в межах виконавчого провадження №47037576.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 320/5121/19 позов задоволено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 320/5121/19 рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вищевказана постанова апеляційного суду вмотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.

23 листопада 2020 року Комунальне підприємство «Фастівтепломережа» повторно звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження постанови державного виконавця від 01.04.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 376120,30 грн., винесеної в межах ВП №47037576 до належного відповідача, із врахуванням висновків Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 18 листопада 2020 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Фастівтепломережа» залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору та доказів поважності причин пропуску, встановлених законом строків, на звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року від представника позивача 11 грудня 2020 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, зокрема представником позивача надано оригінал платіжного доручення №513 від 04.12.2020 про сплату судового збору, та письмові пояснення щодо причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Фастівтепломережа» до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, - повернуто позивачу.

Повертаючи позову заяву, суд першої інстанції виходив з того, що неправильне визначення позивачем відповідача у справі № 810/5121/19, що перебувала на розгляді Київського окружного адміністративного суду, не може розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення з цим адміністративним позовом до суду, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що істотно перешкоджали йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист. При цьому, позивач фактично реалізував своє право на доступ до суду і не був обмежений у цьому, оскільки позовна заява була розглянута судом по суті заявлених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно із частиною другою статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною шостою статті 161 КАС України установлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України. Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право фізичних та юридичних осіб на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною другою наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2020 року Комунальне підприємство «Фастівтепломережа» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження постанови державного виконавця від 01.04.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 376120,30 грн., винесеної в межах ВП №47037576 до належного відповідача, із врахуванням висновків Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 18 листопада 2020 року.

Так, позивач у позовній заяві вказував, що з огляду на скасування Шостим апеляційним адміністративним судом рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 320/5121/19 лише з огляду на заявлення позовних вимог до неналежного відповідача, Комунальне підприємство «Фастівтепломережа» звертається повторно до суду, проте вже до належного відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року позовну заяву Комунального підприємства «Фастівтепломережа» залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору та доказів поважності причин пропуску, встановлених законом строків, на звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року від представника позивача 11 грудня 2020 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, зокрема представником позивача надано оригінал платіжного доручення №513 від 04.12.2020 про сплату судового збору, та письмові пояснення щодо причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позивач вказував, що оскільки він дізнався про порушення своїх прав лише 06 вересня 2019 року, у строки встановлені статтею 287 КАС України звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, який розглядався судом з вересня 2019 року по листопад 2020 року, а відразу після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №320/5121/19 звернувся до суду з цим позовом до належного відповідача, то строк звернення до суду пропущений з поважних причин, а тому останній просив суд поновити пропущений строк звернення до суду.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану в даній справі ухвалу про повернення позовної заяви, виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, та в контексті вищевикладеного вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Європейський суд вказує, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що при первинному оскарженні постанови державного виконавця від 01.04.2015 про стягнення виконавчого збору у розмірі 376120,30 грн., винесеної в межах ВП №47037576 в межах судової справи № 320/5121/19, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт ознайомлення Позивача із спірною постановою лише 06 вересня 2019 року, а відтак звернення до суду із цим позовом 16 вересня 2019 року відбувалося у межах встановлених КАС України строків.

Отже, у межах судової справи № 320/5121/19 КП «Фастівтепломережа» було дотримано строк звернення до суду з адміністративним позовом, та в подальшому цей позов було задоволено.

В той же час, скасовуючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 320/5121/19 у зв`язку з тим, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 18 листопада 2020 року зазначив, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства, а суд апеляційної інстанції, на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення позбавлений можливості виправити наведену помилку.

При цьому, апеляційний суд вказав, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Колегія суддів наголошує, що з адміністративним позовом у даній справі № 320/12062/20 до належного відповідача, КП «Фастівтепломережа» звернулось 23 листопада 2020 року, тобто у найкоротші строки після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №320/5121/19 (фактично через п`ять днів після ухвалення відповідної постанови апеляційного суду).

Так, позивач без невиправданих затримок та зволікань вже через п`ять днів після ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №320/5121/19, скористався своїм правом на повторне звернення до суду з відповідною позовною заявою, що свідчить про добросовісність позивача в реалізації процесуальних прав.

Наведені обставини на думку колегії суддів свідчить про вжиття позивачем всіх невідкладних заходів щодо подання належним чином оформленої позовної заяви, про намір добросовісної реалізації належного апелянту права на оскарження винесеної державним виконавцем постанови, повторного звернення до адміністративного суду та забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону.

Враховуючи положення статті 121 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку, що дотримання строків звернення до суду при первинному зверненні та бажання заявника реалізувати своє право на повторне звернення до адміністративного суду після постановлення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 18 листопада 2020 року у справі №320/5121/19 у найкоротші строки, є підставою для поновлення пропущеного строку та відкриття провадження у даній справі.

Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та повернення позовної заяви.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви Комунального підприємства «Фастівтепломережа» до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фастівтепломережа» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - задовольнити повністю.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 15 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна