Справа № 420/4011/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4011/19
Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року по справі № 420/4011/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси від 25 січня 2017 року № 848540;

- визнати протиправною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладену в листі № 220/П-01 від 29 травня 2019 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийняти Розпорядження, яким зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці в розмірі 90 відсотків, виходячи із стажу 29 років 3 місяці 22 дні;

- здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу 29 років 3 місяці 22 дні, згідно до довідки Апеляційного господарського суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 21 грудня 2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, наданого Одеським апеляційним господарським судом та трудової книжки, загальний стаж роботи позивача становить 29 років 03 місяці та 22 дні, до яких враховується проходження строкової військової служби та половина строку навчання на денній формі. Правильність цього розрахунку підтверджується нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Позивач вважає, що відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та наявності стажу 29 років 03 місяці та 22 дні, останньому повинно призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 21 грудня 2020 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та в зарахуванні до стажу роботи, що дає судді право на відставку: календарного періоду проходження строкової військової служби у період з 22.10.1977 року по 20.11.1979 року, половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті денної форми навчання з 01.09.1980 року по 26.06.1985 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку: календарний період проходження строкової військової служби у період з 22.10.1977 року по 20.11.1979 року та половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті денної форми навчання з 01.09.1980 року по 26.06.1985 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці з 22 грудня 2016 року в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково із вказаним рішенням суду, ГУ ПФУ в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких судом вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

В силу приписів пунктів 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з липня 1992 року по грудень 1995 року працював арбітром арбітражного суду Одеської області, з грудня 1995 року по липень 2001 року суддею Господарського суду Одеської області, з липня 2001 року суддею Одеського апеляційного господарського суду. (а.с.18-23)

Постановою Верховної Ради України від 12 липня 2001 року був обраний на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року №3280/5/15-16, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Одеського апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. (а.с.24-25)

Відповідно до Рішення Вищої Ради юстиції від 19 грудня 2016 року №3280/5/15-16, суддя має достатній для відставки стаж роботи.

Наказом Одеського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2016 року №240-к, ОСОБА_1 відрахований зі штату Одеського апеляційного господарського суду 21 грудня 2016 року. (а.с.26-27)

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Одеським апеляційним господарським судом, станом на 21 грудня 2016 року позивач має загальний стаж роботи 29 років 3 місяці 22 днів. (а.с.29)

До вказаного стажу роботу зараховано:

- проходження строкової військової служби з 22.10.1977 року по 20.11.1979 року: 2 роки 28 днів;

- навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті денної форми навчання з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року: 2 роки 5 місяців (половина строку навчання);

- робота на посадах в.о. арбітра, арбітра, судді в Арбітражному (Господарському) суді Одеської області з 27.02.1992 року по 30.09.2001 року 9 років 7 місяців 4 дні;

- судді Одеського апеляційного господарського суду з 01.10.2001 року по 21.12.2016 року: 15 років 2 місця 20 днів.

23 грудня 2016 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси з усіма необхідними документами за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно до Розпорядження УПФУ у Київському районі м. Одеси від 25 січня 2017 року №848540, щомісячне довічне грошове утримання визначено в розмірі 88% заробітної плати судді, виходячи з 24 повних років стажу на посаді судді. (а.с.31).

Визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання відповідач, виходячи з приписів Закону «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ, не включив до його складу службу в лавах радянської армії, половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті денної форми навчання з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року.

В травні 2019 року звернувся з заявою до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з проханням провести перерахунок та виплачувати 90 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за № 220/П-01 від 29 травня 2019 року позивачу у зміні (збільшенні) щомісячного довічного утримання судді у відставці з 88% до 90% відмовлено.

Вважаючи протиправними дії Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновків, що відмова відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання судді ОСОБА_1 у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії закону у часі і є протиправною, а довічне грошове утримання судді у відставці підлягає встановленню у розмірі 90 %.

Положеннями ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Частиною першою статті 43 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Пунктом 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Приписами статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) встановлено, що чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно із абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 599/443/17.

Разом з цим, відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Окрім іншого, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно до яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року № 20.

Апеляційний суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої Ради Юстиції від 19.12.2016 року №3280/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Одеського апеляційного господарського суду у відставку» позивач був звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Одеського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2016 року №240-к, ОСОБА_1 відрахований зі штату Одеського апеляційного господарського суду 21 грудня 2016 року

Отже, з 21 грудня 2016 року позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 21 грудня 2016 року.

Враховуючи викладене вище, судова колегія зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Апеляційний суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами апеляційної скарги зазначене не спростовується.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи позивача, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися (24 роки 9 місяців 26 днів) стажу роботи на посаді судді, навчання за денною формою у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова на юридичному факультеті з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року (2 роки 5 місяців) та проходження строкової військової служби в лавах радянської армії (2 роки 28 днів).

Таким чином, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 03 місяців та 22 днів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, який дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання за денною формою у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечнікова на юридичному факультеті з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року (2 роки 5 місяців) та проходження строкової військової служби в лавах радянської армії (2 роки 28 днів), що в загальному розмірі (24 роки 9 місяців 26 днів) складає 29 років 03 місяців та 22 днів та дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року по справі № 420/4011/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.