Справа № 280/321/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Справа № 280/321/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ),

Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправними та скасування вимог, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач 1, ГУ ДПС у Запорізькій області), Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 19 листопада 2018 року № Ф-84628-51 на суму 15 819,54 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 13 травня 2019 року №Ф-84628-51 на суму 5 211,36 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12 листопада 2019 №Ф-84628-51 на суму 5 508,36 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11 лютого 2020 року №Ф-84628-51 на загальну суму 2 754,18 грн.;

- скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 3 217, 28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не погоджується з оскаржуваними вимогами про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, оскільки у період з 20.09.2016 по 07.05.2018, з 15.05.2018 по 28.09.2018, з 26.02.2019 по 26.04.2019, та з 03.07.2019 по теперішній час позивач була найманим працівником, і за неї сплачував єдиний внесок роботодавець. Крім того, звертає увагу, що підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів із зборів, однак контролюючий орган не проводив перевірку господарської діяльності позивача. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 21.01.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

03.03.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області подано відзив на позовну заяву (вх.№12544), у якому з позовними вимогами не погоджується та зазначає, що згідно даних АІС «Податковий Блок» ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку з 03.03.2015 по 10.09.2020 як фізична особа особа-підприємець, на загальній системі оподаткування. Вказує, що в порушення положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) позивач з 2017 року не сплачує єдиний внесок у статусі фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим контролюючим органом винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Звертає увагу, що позивачем погашено заборгованість за спірними вимогами про сплату боргу (недоїмки), у зв`язку з чим є відкликаними в силу вимог закону. Вважає, що при винесенні оскаржуваних вимог та рішення податковий орган діяв відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Бердянською районною державною адміністрацією Запорізької області, дата запису: 02.03.2015, номер запису: 0020703, перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області (Бердянське управління) з 03.03.2015, за номером 34, була зареєстрована як платник єдиного соціального внеску з 03.03.2015, за номером 7033, припинила підприємницьку діяльність 10.09.2020, номер запису: 001020703, підстава: власне рішення.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , у період з 20.09.2016 по 07.05.2018 позивач працювала на посадах консультанта відділу підбору персоналу, фахівця відділу професійного підбору у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СОЛЮШНС», у період з 15.05.2018 по 28.09.2018 - на посаді начальника відділу персоналу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «РІТЕЙЛ КОНСУЛЬТАНТ», у період з 26.02.2019 по 26.04.2019 - на посаді начальника відділу персоналу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ», з 03.07.2019 працює на посаді начальника відділу кадрів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА».

19.11.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області сформувало та направило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84628-51, відповідно до якої станом на 31.10.2018 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 15 819,54 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного внеску, а саме:

- зі строком сплати до 09.02.2018 в сумі 8 448,00 грн (2017 рік);

- зі строком сплати 19.04.2018 в сумі 2 457,18 грн. (І квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.07.2018 в сумі 2 457,18 грн. (ІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.10.2018 в сумі 2 457,18 грн. (ІІІ квартал 2018 року).

13.05.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області сформувало та направило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84628-51, відповідно до якої станом на 30.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 21 030,90 грн.

До суми недоїмки за даною вимогою увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51, а також недоїмка, визначена на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного внеску, а саме:

- зі строком сплати 21.01.2019 в сумі 2 457,18 грн. (IV квартал 2018 року);

- зі строком сплати 19.04.2019 в сумі 2 754,18 грн. (I квартал 2019 року).

12.11.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області сформувало та направило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84628-51, відповідно до якої станом на 31.10.2019 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 26 539,26 грн.

До суми недоїмки за даною вимогою увійшли суми недоїмки за вимогами про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51 та від 13.05.2019 №Ф-84628-51, а також недоїмка, визначена на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного внеску, а саме:

- зі строком сплати 19.07.2019 в сумі 2 754,18 грн. (IІ квартал 2019 року);

- зі строком сплати 21.10.2019 в сумі 2 754,18 грн. (IІІ квартал 2019 року).

11.02.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області сформувало та направило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-84628-51, відповідно до якої станом на 31.01.2020 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 29 293,44 грн.

До суми недоїмки за даною вимогою увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51, від 13.05.2019 №Ф-84628-51, та від 12.11.2019 №Ф-84628-51, а також недоїмка, визначена на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного внеску, а саме:

- зі строком сплати 20.01.2020 в сумі 2 754,18 грн. (IV квартал 2019 року).

Крім того, 23.07.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача, застосовано штрафні санкції в розмірі 683,80 грн. та нараховано пеню в розмірі 2 533,48 грн. за період з 10.02.2018 до 20.02.2020.

Вважаючи протиправними вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як зазначено у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набув чинності з 01.01.2017) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок;

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа у місяці, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни, у тому числі до Закону №2464-VI (набули чинності з 01.01.2018).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (тут і в подальшому в редакції з 01.01.2018) для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону №2464-VІ).

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 2 статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону №2464-VІ).

Як зазначено у частині 10 статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону №2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Отже, починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Виключення з даного правила стосуються лише фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію або соціальну допомогу. Несвоєчасна сплата платником єдиного внеску передбачає застосування контролюючим органом до такої особи штрафу та пені. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 - 3723,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 - 4173,00 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Отже, з 01.01.2017 року мінімальний страховий внесок становив на місяць 704,00 грн. (3 200,00 грн. х 22%), з 01.01.2018 - 819,06 (3 723,00 грн. х 22%), з 01.01.2019 - 918,06 грн. (4 173,00 грн. х 22%).

Як встановлено судом позивач з 20.09.2016 по 07.05.2018 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СОЛЮШНС», з 15.05.2018 по 28.09.2018 - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «РІТЕЙЛ КОНСУЛЬТАНТ», з 26.02.2019 по 26.04.2019 - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ», з 03.07.2019 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА».

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 у зазначені періоди роботодавці нараховували позивачу заробітну плату, з якої сплачено страхові внески.

Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з абзацом 1 пункту 1, пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №440/2149/19, який враховується судом в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах предметом оскарження є вимоги контролюючого органу, які сформовані щодо недоїмки за період з січня 2017 року по грудень 2020 року.

Так, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №84628-51 на суму 15 819,54 грн. охоплює період з січня 2017 року по вересень 2018 року.

Як встановлено судом, у зазначений період позивач перебувала в трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СОЛЮШНС», та з Товариством з обмеженою відповідальністю «РІТЕЙЛ КОНСУЛЬТАНТ», за неї сплачувалися страхові внески згідно з положеннями чинного законодавства як за застраховану особу. Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Отже, у вказаному періоді позивач була найманим працівником, а також мала статус фізичної особи-підприємця. Оскільки роботодавець сплачував за позивача страхові внески, в даному випадку у позивача у вказаний період був відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску як у фізичної особи-підприємця, оскільки за інших умов відбудеться подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

З огляду на вказане, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №84628-51 є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-84628-51 на суму 21 030,90 грн. сформована контролюючим органом щодо періоду за період з січня 2017 року по березень 2019 року, при цьому до суми недоїмки за даною вимогою увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51.

Як встановлено судом, у період лютий - квітень 2019 року позивач працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ».

Таким чином, оскільки до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-84628-51 увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51, яка визнана судом протиправною, та враховуючи те, що у лютому та березні 2019 року позивач була найманим працівником, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-84628-51 на суму 17 655,66 грн. (15 819,54 грн. +918,06 грн. + 918,06 грн.) є протиправною.

Натомість, у зв`язку з відсутністю доказів того, що у період з жовтня 2018 року по січень 2019 року позивач була працевлаштована як найманий працівник і за неї сплачував страхові внески роботодавець, суд дійшов до висновку про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного соціального внеску за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року є правомірною.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 №Ф-84628-51 на суму 26 539,26 грн. сформована контролюючим органом за період з січня 2017 року по вересень 2019 року, при цьому до суми недоїмки за даною вимогою увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51 та від 13.05.2019 №Ф-84628-51, яким вище надано правову оцінку. Додатково вказана вимога включає недоїмку зі сплати єдиного внеску за ІІ-ІІІ квартали 2019 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у квітні 2019 року позивач перебувала в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ», а з липня 2019 року є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА».

Таким чином, оскільки до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 №Ф-84628-51 увійшли суми недоїмки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №Ф-84628-51, та від 13.05.2019 №Ф-84628-51, та враховуючи, те що у квітні, липні - вересні 2019 року позивач була найманим працівником, то спірна вимога від 12.11.2019 №Ф-84628-51 на суму 24 703,14 грн. (21 030,90 грн. +918,06 грн. + 918,06 грн. +918,06 грн. +918,06) є протиправною.

У свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що у період з травня по червень 2019 року позивач була працевлаштована та роботодавець сплачував за неї єдиний внесок. У трудовій книжці позивача відсутні відповідні записи за вищевказаний період.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 №Ф-84628-51 в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з єдиного соціального внеску за період з травня по червень 2019 року є правомірною.

Щодо оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-84628-51, суд зазначає, що до вказаної вимогу увійшли суми недоїмки за вищезазначені періоди, та додатково за IV квартал 2019 року.

Оскільки з липня 2019 року позивач перебуває в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА», то з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду у позивача у IV кварталі 2019 року відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску як у фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-84628-51 є протиправною.

Щодо оскаржуваного рішення № від 23.07.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, суд зазначає, що зазначеним рішенням до позивача застосовано санкції за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань, яких, як встановлено судом, позивач не зобов`язаний був сплачувати у переважній більшості. Суд не може перебирати на себе обов`язки контролюючого органу та здійснювати розрахунок застосованої штрафної санкції, отже, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що за встановленими обставинами у даній справі вимога ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 №84628-51 є протиправною в повному обсязі, вимога ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-84628-51 є протиправною та підлягає скасуванню на суму недоїмки 17 655,66 грн., вимога ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2019 №Ф-84628-51 є протиправною та підлягає скасуванню на суму недоїмки 24 703,14 грн., вимога ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 №Ф-84628-51 та рішення № від 23.07.2020 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача 1 про те, що позивачем погашено заборгованість за спірними вимогами про сплату боргу (недоїмки), у зв`язку з чим такі вимоги є відкликаними, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 25.04.2015 (далі - Інструкція №449) передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Як встановлено судом із заяв по суті справ та не заперечується сторонами, на підставі оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) єдиний внесок у розмірі 29 293,44 грн. стягнуто з позивача у примусовому порядку.

Таким чином в даному випадку відкликання спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення відбулось у зв`язку з примусовим стягненням з позивача сум недоїмки та штрафів, які, як встановлено судом позивач не мала обов`язку сплачувати.

За наведеного суд вважає, що погашення недоїмки з єдиного внеску не породжує правових наслідків у вигляді відсутності предмету спору у даній справі.

Суд зазначає, що відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) у зв`язку з погашення заборгованості не є перешкодою для її скасування у судовому порядку, оскільки таке відкликання не відновлює правове становище позивача, яке існувало до моменту винесення вимоги.

Щодо доводів позивача про те, що нарахування відповідачами сум єдиного внеску без проведення перевірки та складення акту за результатами перевірки суперечать положенням чинного законодавства, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Як зазначено у абзаці 6 пункту 3 розділу VI Інструкції, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Відповідно до абзацу 11 пункту 3 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Як передбачено абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою відповідно до додатку 6 (для юридичної особи) або за формою відповідно до додатку 7 (для платника - фізичної особи).

Отже, проведення документальної перевірки не є обов`язковою підставою для формування вимоги зі сплати недоїмки, оскільки Інструкція №499 передбачає декілька підстав формування вимоги, серед яких зокрема облікові дані з інформаційних систем органу доходів і зборів.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо визначення недоїмки з єдиного внеску виключно на підставі акта перевірки, Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №440/1256/19 зазначив, що положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту.

Аналогічних висновків про те, що проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою передумовою прийняття контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском дійшов Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, від 10.12.2019 у справі №826/25425/15.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, суд зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів того, що направлені на адресу позивача оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення були нею отримані своєчасно. При цьому, матеріали справи свідчать про те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені отримані позивачем 19.12.2020.

Поряд із зазначеним, 15.02.2021 при відкритті провадження у справі судом витребувано від ГУ ДПС у Запорізькій області належним чином засвідчені копії вимог про сплату боргу (недоїмки) від 11.19.2018 №Ф-84628-51, від 13.05.2019 №Ф-84628-51, від 12.11.2019 №Ф-84628-51, від 11.02.2020 №Ф-84628-51, рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та докази на підтвердження дати направлення вказаних рішень контролюючого органу на адресу ОСОБА_1 , дати отримання нею вказаних рішень.

З наданих відповідачем 1 на виконання ухвали суду від 15.02.2021 письмових доказів судом встановлено, що податковий орган надсилав на податкову адресу позивача оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак поштові відправлення повернуто до контролюючого органу без вручення з причин «за закінченням встановленого строку зберігання».

За таких обставин, належним чином доведеною датою отримання позивачем оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень є 19.12.2020, і саме з цієї дати розпочався облік строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 29.12.2020 засобами поштового зв`язку, то з урахуванням приписів частини 4 статті 25 Закону №2464-VI строк звернення до адміністративного суду не пропущений.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду понесла судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, в розмірі 840,80 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 706,02 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №84628-51.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 655,66 грн. (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 66 коп.).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12 листопада 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24 703,14 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот три гривні 14 коп.).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2020 року №Ф-84628-51.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 23 липня 2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 706,02 грн.(сімсот шість гривень 02 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Відповідач 2 - Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 16.04.2021.

Суддя М.О. Семененко