Справа № 380/9975/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуСправа № 380/9975/20 пров. № А/857/6854/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочний В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2021 року (суддя Кухар Н.А., м.Львів) у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України та Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України про стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 , ЗОТО НГУ відповідно) та Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України (далі ІВЦ) в якому просив:

визнати протиправним бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення розрахунку при звільненні невиплату у день виключення із списків частини (06.03.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 49891,51 грн;

визнати протиправним перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, здійснений відповідачем згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі від 04.05.2020 №173 (далі Довідка);

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 49891,53грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду .

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить таку скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги, з покликанням на окремі обставини справи вказує, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу помилково застосував до спірних правовідносин місячний строк звернення до суду. Вказує, що позивач в шестимісячний строк звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Розгляд справи проводити у відсутності його представника.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом в/ч НОМЕР_2 від 06.03.2019 №44 виключено позивача зі списків особового складу ІВЦ та фінансового забезпечення з 06.03.2019.

11.07.2019 в/ч НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що йому проведено нарахування за неотримане речове майно згідно довідки-розрахунку від 10.07.2019 №40 на суму 49891,53 грн (далі Довідка №40) при надходженні коштів з довольчого органу буде повідомлено додатково.

07.05.2020 в/ч НОМЕР_1 повідомила про те, що нарахована за неотримане речове майно згідно Довідки №40 на суму 49891,53 грн є неправильною, Довідка є недійсною. Нова Довідка розроблена у відповідності до наказу командира Національної гвардії України №736 від 26.12.2016 року та у відповідності наказу Міністерства внутрішніх справ «Про речове забезпечення Національної гвардії України» від 07.07.2017 №475 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 29.06.2017 за №797/30665.

Просить надати до 14.05.2020 у фінансову службу військової частини довідку з реквізитами рахунку для нарахування коштів за неотримане речове майно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзацу другого пункту 1 статті 9-1 вище вказаного Закону з наступними змінами та доповненнями, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

«Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 16.03.2016 №178 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Постанова №178, Порядок №178 відповідно).

Згідно з абзацу другого пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пункт 3 Порядку №178 передбачає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункти 4, 5 Порядку №178).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відносини з приводу виплати компенсації військовослужбовцям за неотримане речове майно є відносинами щодо проходження публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС, як норм спеціального процесуального закону.

Згідно з частини першої статті 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У такій категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, фактично розрахунок щодо грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу відбувся 08.05.2020, що й зазначає позивач в апеляційній скарзі, разом з тим, до суду з цим позовом звернувся лише 06.11.2020, тобто поза місячним строком.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач у спірних правовідносинах звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

У розглядуваній справі судом встановлено, що позивач, будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

У справі Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ)зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та у відповідності до норм КАС залишив позовну заяву без розгляду, оскільки судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг дотриматися місячного строку на звернення до суду.

Відносно посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 9 липня 2020 року у справі №240/11529/19 в якій Суд розглядаючи відповідний спір дійшов висновку про необхідність застосування шестимісячного строку звернення до суду для вирішення питання щодо стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно, то слід вказати, що у цій справі Судом встановлено, що позивач 02.10.2019 звернувся до керівництва Військової частини НОМЕР_3 із заявою про компенсацію неотриманого речового забезпечення та на яку отримав відповідь військової частини НОМЕР_3 від 10.10.2019 №6483, згідно з якою він не має права на отримання при звільненні компенсації неотриманого речового забезпечення, оскільки Постанова №178 та наказ Міністерства оборони України від 26.04.2016 року №232, які врегульовують ці питання, прийняті після звільнення позивача. З приводу цих обставин, Верховний Суд вказав, що саме із листа військової частини НОМЕР_3 від 10.10.2019 №6483 позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Із вказаним позовом у справі №240/11529/19 такий звернувся 11.11.2019, а отже в межах строку встановленого нормами статті 122 КАС.

Відтак, і у розглядуваній справі Суд також застосував місячний строк звернення до суду у такій категорії справ.

Щодо доводів апелянта в частині застосування шестимісячного строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції такі відхиляє і вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах застосовується місячний строк звернення до суду, оскільки це категорія спорів щодо прийняття, проходження та звільнення з публічної служби і на неї поширюються положення частини п`ятої статті 122 КАС.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вищенаведених правових норм та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 15 квітня 2021 року.