Справа № 640/10933/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Безименної Н.В.

Оксененка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07 травня 2020 року № щодо застосування штрафу у сумі 34,00 грн, за затримку сплати грошового зобов`язання у сумі 170,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2020 року № щодо застосування штрафу у сумі 34,00 грн., за затримку сплати грошового зобов`язання у сумі 170,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що станом на 06.03.2019 кошти в сумі 9 700.00 грн. сплачені платіжним дорученням від 17.02.2016 № 58 обліковувались в ІКП по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування як переплата з терміном виникнення 1095 днів. Також, апелянт зазначає, що станом на дату подання податкової декларації за 2015 рік, тобто, 14.01.2020 р. в ІКП була відсутня переплата у розмірі 9 700,00 грн. та обліковувалась заборгованість на дану суму.

11 березня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у червні 2015 року ОСОБА_1 було отримано дохід у вигляді спадщини, що підтверджується відповідним свідоцтвом на спадщину за законом від 25 червня 2015 року.

17 лютого 2016 року ОСОБА_1 було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 9 700,00 грн, від суми вартості спадкового майна, яка складала 194 000,00 грн, що підтверджується копією квитанції від 17 лютого 2016 року.

Надалі, листом від 13 листопада 2019 року № 9219/Г/26-15-33-10-20а, уповноваженими особами податкового органу запрошено ОСОБА_1 до Центру обслуговування платників для подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та /або для надання пояснень та їх документального підтвердження до Головного управління ДПС у місті Києві за адресою: місто Київ, вулиця Лєскова 2.

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у місті Києві за адресою: місто Київ, вулиця Лєскова 2, де їй було надано роз`яснення щодо необхідності за місцем своєї реєстрації подати в ДПІ у Солом`янському районі податкову декларацію та документи на підтвердження сплати мною зазначеного вище податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 700,00 грн.

14 січня 2020 року ОСОБА_1 до ДПІ у Солом`янському районі подана декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік (за фактом отримання доходу у вигляді спадщини), а також, документи, що підтверджують вчасну сплату мною податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 700,00 грн.

За фактом подання ОСОБА_1 декларації № 9227 від 14 січня 2020 року податковим органом було складено Акт камеральної перевірки від 11 лютого 2020 року за № 158/26-15-33-10-27.

Зазначеним Актом камеральної перевірки своєчасності подання податкової декларації про майновий стан і доходи встановлено несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 170,00 грн.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 був сплачений штраф у розмірі 170,00 грн. (за несвоєчасне подання податкової декларації від 14 січня 2020 року) у повному обсязі.

13 квітня 2020 року податковим орган було прийнято Акт камеральної перевірки № 364/26-15-33-11-25, відповідно до якого податковим органом за наслідками камеральної перевірки було встановлено наявність у позивача податкового боргу щодо сплати суми податку на доходи фізичних осіб (яка несплачена своєчасно) у сумі 9 700,00 грн. Суму податкового боргу у розмірі 9 700,00 грн. податковим органом було нараховано на підставі Декларації № 9227 від 14 січня 2020 року. Крім того, з Акту від 13 квітня 2020 року вбачається, що сплачену суму штрафу у розмірі 170,00 грн. (за несвоєчасне подання декларації за 2015 рік) податковим органом було зараховано в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 700,00 грн.

Надалі, Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі вищевказаного Акту було прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення від 07.05.2020 року № щодо застосування штрафу у сумі 34,00 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання у сумі 170,00 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України (в редакції станом на час проведення перевірки) контролюючим органам надано право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладено обов`язок подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За змістом п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 ПК України).

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної в зазначених документах, несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Податкового кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи (п. 47.1 ст. 47 ПК України).

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установленому цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 120.1 статті 120 ПК України передбачено, що у разі неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим кодексом, застосовується штраф в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

За приписами пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Пунктом 113.1 статті 113 ПК України передбачено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань.

Положеннями пункту 114.1 статті 114 ПК України встановлено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом подання ОСОБА_1 декларації № 9227 від 14 січня 2020 року, Головним управління ДПС у м. Києві було складено Акт про результати камеральної перевірки своєчасності подання податкової декларації про майновий стан і доходи від 11 лютого 2020 року за № 158/26-15-33-10-27 (а.с. 19-20).

Зазначеним Актом камеральної перевірки встановлено несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 170,00 грн.

19 лютого 2020 року позивачем було сплачено штраф у розмірі 170,00 грн. за несвоєчасне подання податкової декларації від 14 січня 2020 року у повному обсязі, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 13.02.2020 року №0.0..1 (а.с. 17).

Однак, після подання ОСОБА_1 податкової декларації від 14 січня 2020 року та сплати штрафу у сумі 170,00 грн, 17 квітня 2020 року на адресу позивача надійшов Акт камеральної перевірки від 13 квітня 2020 року за № 364/26-15-33-11-25 (а.с. 22-23).

Із вказаного Акту камеральної перевірки вбачається, що податковим органом за наслідками камеральної перевірки було встановлено наявність у позивача податкового боргу щодо сплати суми податку на доходи фізичних осіб (яка несплачена своєчасно) у сумі 9 700,00 грн.

При цьому, Головним управління ДПС у м. Києві в листі від 05 травня 2020 року №12906/Г/26-15-33-11-19 «Про розгляд заяви та заперечення на акт перевірки від 13.04.2020 № 364/26-15-33-11-25» зазначено, що: «Відповідно до вимог пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України Головним управління ДПС у місті Києві було прийнято податкове повідомлення - рішення від 05 березня 2020 року № про застосування штрафної санкції у сумі 170,00 грн та надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Оскільки в Вашій інтегрованій картці платника податку ІТС «Податковий блок» обліковувався борг з податку на доходи фізичних осіб, то сплачена сума штрафної санкції у розмірі 170,00 грн була зарахована в рахунок погашення податкового борід відповідно до п. 87.9 ст. 87 Кодексу.» (а.с. 31-33).

Також, у вказаному вище листі податковий орган зазначив, що «Згідно рішення про списання переплати з терміном виникнення 1095 днів від 06 березня 2019 року № 35/26-15-07-02-21 кошти в сумі 9 700,00 грн 06 березня 2019 року списані до бюджету. Тобто, станом на 06 березня 2019 року кошти в сумі 9 700,00 грн сплачені платіжним дорученням від 17 лютого 2016 року № 58 обліковувалися в ІКП по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (ККДБ 11010500) як переплата з терміном виникнення 1095 днів. Враховуючи вище викладене, станом на дату подання податкової декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік. тобто 14 січня 2020 року у Вашій ІКП відсутня переплата у розмірі 9700,00 грн та обліковувалась заборгованість на дану суму».

При цьому, відповідачем не спростовано, що самостійно визначені грошові зобов`язання за період 2015 року було сплачено у строки, визначені в пункті 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, що підтверджується квитанцією від 17 лютого 2016 року.

Разом із тим, за наслідками того, що податковим органом було списано переплату з терміном виникнення 1095 днів від 06 березня 2019 року № 35/26-15-07-02-21 кошти в сумі 9 700,00 грн. 06 березня 2019 року списані до бюджету, та за позивачем обліковувалась заборгованість із сплати відповідного грошового зобов`язання, а вказаний платіж у розмірі 170,00 грн. був зарахований контролюючим органом в рахунок погашення заборгованості попереднього періоду.

Головним управління ДПС у м. Києві, також, не спростовано доводами апеляційної скарги, що до отримання акту перевірки від 13 квітня 2020 року № 364/26-15-33-11-25 позивачу не було відомо про облік заборгованості, у зв`язку із списанням сплаченого податкового зобов`язання за 2015 рік.

Колегія суддів наголошує на тому, що диспозиція частини першої статті 126 Податкового кодексу України не визначає спосіб погашення боргу платником податків (самостійна сплата чи зарахування контролюючим органом в рахунок погашення боргу в порядку черговості його виникнення) як обставину з якою законодавець пов`язує притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.

Визначальним для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу за частиною першої статті 126 Податкового кодексу України є факт несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, тобто, наявність податкового боргу, протягом певного строку, а розмір такого штрафу залежить від кількості днів такої несплати.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, грошове зобов`язання згідно з поданої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 9 700,00 грн, своєчасно було сплачене ОСОБА_1 , відповідно до квитанції від 17 лютого 2016 року на суму 9700,00 грн., а тому, підстав для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 07 травня 2020 року № щодо застосування штрафу у сумі 34,00 грн, за затримку сплати грошового зобов`язання у сумі 170,00 грн. у спірних правовідносинах не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2020 року № щодо застосування штрафу у сумі 34,00 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання у сумі 170,00 грн.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Безименна Н.В.

Оксененко О.М.