Справа № 320/3469/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року Справа № 320/3469/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Командування Сухопутних військ

Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Відповідач) про:

- визнання протиправними дій Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;

- стягнення з Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2018 по 20.03.2020 в сумі 331656,02 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення своєчасного повного розрахунку з Позивачем при звільненні;

- зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні з військової служби Позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, і остаточний розрахунок з ним проведено лише 20.03.2020, а тому він набув право на виплату середнього заробітку за весь період затримки вказаного розрахунку.

При цьому, суд зазначив, що належним способом захисту прав Позивача буде зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що при звільненні з Позивачем було проведено повний розрахунок, а виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, була здійснена 20.03.2020 на підставі відповідного судового рішення.

Разом з тим, на переконання Апелянта, що положення трудового законодавства не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції, а також, зокрема, зазначаючи, що здійснення виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки безпосередньо пов`язано зі звільненням військовослужбовця.

Апелянтом подано заперечення на відзив Позивача, в яких Апелянт наполягає на своїй правовій позиції та стверджує, що грошова компенсація надається окремо від грошового забезпечення, не входить до його складу, була виплачена Позивачу на підставі судового рішення, що виключає підстави для нарахування і виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 25.02.2005.

Наказом командувача Сухопутний військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.03.2018 № 129 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу командувача Сухопутний військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 11.14.2018 № 69, Позивача виключено з 11.04.2018 зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у справі № 320/2833/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність Командування Сухопутних військ (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

20.03.2020 Позивачу виплачено вказану грошову компенсацію за невикористані додаткову щорічну відпустку в розмірі 26886,05 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо нездійснення йому виплати вказаної компенсації при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі Порядок № 393), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус та соціальні гарантії осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, визначено Законами №№ 2262-XII, 2011-XII та Порядком №393.

Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (абзац перший).

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій).

Разом з тим, ані наведеними Законами та Порядком, ані Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пунктів 2, 5, 8 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Разом з тим, у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 роз`яснено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, оскільки питання щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовано положеннями спеціального законодавства, то в цьому випадку підлягає застосуванню загальне трудове законодавство, а саме ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 31.10.2019 у справі № 825/598/17, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18.

Водночас, наведеними приписами трудового законодавства передбачено відповідальність роботодавця за нездійснення повного розрахунку з працівником при його звільненні. Єдиним випадком, коли така відповідальність не настає, є наявність вини безпосередньо самого працівника у нездійсненні з ним розрахунку (наприклад, навмисне ухилення від отримання коштів тощо).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що при звільненні з військової служби Позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, і остаточний розрахунок з ним Відповідачем проведено лише 20.03.2020, після завершення процедури відповідного судового оскарження та захисту права Позивача на отримання такої грошової компенсації судовим рішенням.

Враховуючи викладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Відповідачем не було здійснено повного розрахунку при звільненні Позивача, у зв`язку з чим він має право на отримання відповідної компенсації, передбаченої вищенаведеними загальними нормами КЗпП України.

Доводи Апелянта про те, що при звільненні з Позивачем ним було проведено повний розрахунок, а виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, була здійснена 20.03.2020 на підставі відповідного судового рішення, судова колегія відхиляє з огляду на вищезазначене.

Твердження Апелянта про те, що положення трудового законодавства не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Посилання Апелянта на те, що висновки Верховного Суду, які були застосовані судом першої інстанції при розгляді цієї справи та на які посилається Позивач, стосуються інших обставин, колегія суддів частково приймає до уваги, але зазначає, що у відповідних справах Верховним Судом наведено правові позиції щодо застосування норм матеріального права, якими також урегульовуються й спірні правовідносини, тому відповідні правові висновки слід ураховувати при вирішенні цього спору.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року без змін.

Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль