Справа № 120/441/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2021 р. Справа № 120/441/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019 та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації вартості речового майна, що підлягало до видачі та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію вартості речового майна, що підлягало до видачі;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік;

4) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористану основної щорічної відпустки за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2019 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2019 № 75 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2019 № 12 позивача звільнено у запас Збройних Сил України на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08.04.2019.

Позивач зазначає, що на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , відповідачем не повністю проведено із ним розрахунку по усім видам забезпечення, а саме не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019; компенсацію вартості речового майна; одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік; матеріальну грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік; компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2019 рік.

З метою здійснення нарахування та виплати вищезазначених платежів, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Листом відповідача від 08.12.2020 № 50/28/32-1880 позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення.

Не погоджуючись із відмовою та з метою нарахування та виплати вищезазначених виплат, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 26.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

02.02.2021 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у яких позивач відмовляється від вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації вартості речового майна, що підлягало до видачі та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію вартості речового майна, що підлягало до видачі.

Відтак, відповідно до поданої заяви, остаточна редакція позовних вимог ОСОБА_1 охоплює 4 вимоги, а саме:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019 та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019.

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік.

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

4) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористану основної щорічної відпустки за 2019 рік та зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2019 рік.

Ухвалою від 08.02.2021 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії рапортів ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

08.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову.

Щодо невиплати індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що позивача було повідомлено листом від 08.12.2020 № 50/28/32-1880 про те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Щодо невиплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік відповідач зазначив, що право на її отримання є похідним від реалізації права на щорічну основну відпустку. Оскільки позивач під час служби із рапортами про надання щорічної основної відпустки та допомоги на оздоровлення за 2019 рік не звертався, а тому відсутні законні підстави для виплати такої допомоги.

Щодо невиплати матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік відповідач зазначив, що при вирішенні питання виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ключовим питанням є право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, що за своєю правовою природою є дискреційними повноваженнями.

Також відповідач вказав, що позивач з рапортом про виплату матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік не звертався.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 27.12.2016, виданим Головним управління Національної гвардії України (а.с.10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2019 № 75 (по стройовій частині) позивача на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2019 № 12 о/с звільнено з військової служби у запас, за п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту. Виключений зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 08.04.2019 (а.с.11).

02.12.2020 позивач звернувся із запитом до відповідача з метою отримання інформації про індексацію його грошового забезпечення.

Листом відповідача від 08.12.2020 № 50/28/32-1880 позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, оскільки проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не проведення індексації грошового забезпечення, невиплати матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, невиплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік та невиплати компенсації за невикористану основної щорічної відпустки за 2019 рік позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 08.04.2019, суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.91 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.91 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.91 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.91 № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону від 03.07.91 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону від 03.07.91 № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону від 03.07.91 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону від 03.07.91 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III, індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Оцінюючи підстави не нарахування та невиплати індексації позивачу суд зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2005 року).

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Відповідно до норми абз. 3 п. 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Беручи до уваги те, що в березні 2018 року відбулось підвищення окладу позивача, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення позивачу підлягає нарахуванню та виплаті у період з 07.04.2016 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 08.04.2019 включно.

У зв`язку з цим, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірну індексацію грошового забезпечення.

Щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік та нарахування та невиплати матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, ч. 2 ст. 9 Закону від 20.12.91 № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 (далі Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до п.п. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 за № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, відповідно до Постанови № 704, була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам. (далі Інструкція № 200)

Згідно п. 1, 2 розділу XIX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) - на підставі наказу командира (начальника) вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які вибувають у щорічну основну відпустку повної тривалості або другу її частину (у тому числі у дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік), якщо військовослужбовці раніше не скористалися правом на отримання цієї допомоги.

Згідно п.п. 1, 2 розділу XX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Аналізуючи вказані положення Інструкції № 200, суд дійшов висновку, що грошова допомога на оздоровлення, згідно статті 10-1 Закону від 20.12.91 № 2011-XII виплачується при наданні щорічної основної відпустки, а матеріальна грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань може виплачуватися у разі прийняття командиром військової частини відповідного рішення, підставою для якого є достатність фонду грошового забезпечення та визначення комісією розміру такої допомоги.

При цьому, спільним для виплати двох вказаних видів допомог є подання військовослужбовцем під час проходження служби відповідного рапорту про їх виплату.

З метою дослідження факту звернення позивача до відповідача із відповідними заявами (рапортами), судом ухвалою від 08.02.2021 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України належним чином засвідчені копії рапортів ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 із рапортами про виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік та матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік не звертався.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем під час проходження служби не дотримано обов`язкової умови для отримання оспорюваних допомог, адже із рапортами про їх нарахування та виплату ОСОБА_1 не звертався. Тому, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Додатково суд зазначає, що в силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Заявивши позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення та допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 позивач жодних аргументів у позовній заяві в їх обґрунтування не навів та доказів не подав, що теж вказує на необґрунтованість позову у цій частині.

Щодо не нарахування та невиплату компенсації за невикористану позивачем основну щорічну відпустку за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Статтею 10-1 Закону від 20.12.91 № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону від 20.12.91 № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року (ч. 2 ст. 10-1 Закону від 20.12.91 № 2011-XII).

Згідно ч. 14 ст. 10-1 Закону від 20.12.91 № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічні норми передбачені у розділі XXXI Інструкції № 200.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 по справі № 620/4218/18.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2019 № 75 (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби у запас, за п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту. При цьому зазначено, що основну щорічну відпустку за 2019 рік не використав (а.с.11).

Таким чином ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Доказів виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період з 01.01.2019 по 08.04.2019 відповідачем не надано. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідачем взагалі не надано пояснень стосовно нарахування та виплати такої компенсації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним за період з 01.01.2019 по 08.04.2019 щорічну основну відпустку, у зв`язку з чим наявна протиправна бездіяльність відповідача по не нарахуванню та невиплати такої компенсації.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 08.04.2019 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2016 по 28.02.2018 та з 01.04.2018 по 08.04.2019 включно.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2019 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2019 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович