Справа № 380/4015/21
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року справа №380/4015/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп. за примусове виконання рішення немайнового характеру, яка винесена 09 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лисковою Світланою Ярославівною у виконавчому провадженні №43990715.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що добровільно не виконала рішення суду, яким її зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу. Однак, в ході здійснення виконавчого провадження в березні 2015 року оформила право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за згаданою адресою, виготовила будівельний паспорт забудови цієї ділянки та отримала дозвіл на початок проведення будівельних робіт від 17.03.2015 року, що за таких обставин унеможливлює виконання судового рішення. Вказує, що з цього приводу державний виконавець звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, проте у задоволенні такої відмовлено. Зазначає, що 21.05.2019 року державним виконавцем складено акт про невиконання судового рішення, після чого ним направлено до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлення про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання судового рішення. Стверджує, що судове рішення не виконано у зв`язку із зміною обставин, які були підставою позову. В рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп. та постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказує, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано положень ч.2 ст.25, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а оскаржувана постанова винесена раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження. Окрім того, на дату винесення оскаржуваної постанови у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки ним створено умови для його стягнення з боржника без реального виконання рішення суду.

У своїх запереченнях відповідач вказує, що позивачу було відомо про наявність рішення суду, надавалися терміни для виконання, однак згадане рішення не виконувалося, що призвело до вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання. Зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено скасування постанови про стягнення виконавчого збору з огляду на складні життєві умови. Позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду та незаконність.

Позивач просить розглядати справу без його участі.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2014 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/453/2 виданого 08.07.2014 року, яким позивача зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану.

Як вбачається з акта державного виконавця від 21.05.2019 року, який міститься в матеріалах справи, позивачем рішення суду не виконано.

Згідно із постановою про стягнення виконавчого збору ВП №43990715 від 09.12.2019 року постановлено стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 8346 грн. 00 коп. у зв`язку з тим, що рішення суду в добровільній формі не виконано.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №43990715 від 21.12.2019 року постановлено виконавче провадження з примусового виконання рішення на підставі виконавчого листа №2/453/2 від 08.07.2014 року закінчити.

Підставою є те, що боржником рішення суду не виконано. Державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду та надано повторний термін для виконання рішення суду. У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі та скеровано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до органу досудового розслідування.

Змістом спірних правовідносин є постанова про стягнення виконавчого збору ВП №43990715 від 09.12.2019 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено п.п.1,5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною четвертою цієї ж норми передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VІІІ не передбачено. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Частиною п`ятою ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Абзацом першим ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно із абзацом другим ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Абзацом третім цієї ж норми передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Інструкція №512/5), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Під час розгляду даного спору було встановлено, що постановою від 11.07.2014 року відкрито виконавче провадження, якою позивача зобов`язано демонтувати самочинне незавершене будівництво по АДРЕСА_1 та привести прибудинкову земельну ділянку до попереднього стану.

Позивач сама вказала, що рішення Сколівського районного суду Львівської області вона не виконала, у зв`язку з чим державним виконавцем двічі винесено постанови про накладення штрафу в розмірі 170 грн. кожна.

У зв`язку із невиконанням згаданого рішення відповідач звернувся до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області із повідомленням за №4732 від 24.05.2019 року, в якому просив розглянути питання щодо порушення кримінальної справи за невиконання позивачем вимог державного виконавця та рішення суду за ознаками злочину, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України.

Суд звертає увагу, що відповідачем було здійснено усі дії спрямовані на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області в примусовому порядку, які передбачені чинним законодавством. Однак, позивач умисно не виконувала згадане рішення. Вказане нею не заперечується.

Враховуючи, що державним виконавцем були вчинені дії на примусове виконання згаданого рішення, а також відсутність заборон на стягнення виконавчого збору в даних правовідносинах, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №43990715 від 09.12.2019 року та, як наслідок, з урахуванням п.22 Інструкції №512/5, постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43990715 від 21.12.2019 року.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/11524-15-ц від 18.04.2018 року та Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18 від 11.03.2020 року, оскільки вони стосуються оскарження дій виконавця по стягненню виконавчого збору з виконання рішень про стягнення сум заборгованості.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень постановою про стягнення виконавчого збору ВП №43990715 від 09.12.2019 року критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Що стосується судових витрат, то, оскільки позивачем було подано довідку, яка підтверджує її майновий стан суд, у відповідності до ст.8 Закону України «про судовий збір», звільнив її від сплати судового збору, такі не підлягають стягненню із сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк