Справа № 640/29275/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Ключкович В.Ю.,

Парінов А.Б.,

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.,

пр-к відповідача Кушнір Л.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 26.10.2020 ВП №63339748 в частині,

УС Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (далі-позивач) звернулось в суд з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України (далі-відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 №63339748 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 820 000 доларів США (USD).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Григорівни від 26.10.2020 №63339748 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 820 000 доларів США (USD) (пункт 3).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення здійснено невірне тлумачення законодавства та не з`ясовано обставини, що мають значення для справи , у зв`язку з чим зроблено передчасні висновки що сума виконавчого збору, визначена у постанові від 26.10.2020 ВП №63339748 перевищує 10% вартості майна боржника.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2021 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином .Причини неявки не повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам колегія суддів апеляційної інстанції зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 26.10.2020 ВП №63339748 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 13.02.2020 №140, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою Валентиною Михайлівною, відповідно до якого звернуто стягнення на корпус №2 інв. №330. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Випробувачів, будинок 2 (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Запорізький завод надпотужних трансформаторів». За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства "СБЕРБАНК" за договором про відкритій кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012 в сумі 58 200 000 доларів США, що становить основну суму заборгованості (тіло кредиту) та є частиною заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії №72-В/12/08/КЛ-КБ від 21.09.2012.

Пунктом 3 вказаної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 5820000 долари США (USA).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою в частині стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 5820000 долари США. позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

Справа розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, при цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Зазначена норма кореспондується з п.4 ч.4 ст.257 КАС України, відповідно якого за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб( що на 01.01.2021дорівнює 1135000грн. (2270 грн.х500))

Як убачається з позовних вимог та матеріалів справи, предметом оскарження є постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору в сумі 5820000доларів США, що значно перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, даний спір мав бути розглянутий, з урахуванням вимог ст ст.12, 257 КАС України, за правилами загального позовного провадження.

Однак, судом першої інстанції ухвалою від 25.01.2021 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, чим порушено вимоги ст ст.12 та 257 КАС України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч. 1, абз.2 ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, оскільки судом першої інстанції в порушення вимог стст.12, 257 КАС України розглянуто даний спір в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для його скасування, слід скасувати та ухвалити нову постанову.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно статті 2 Закону №1404-VIII здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З урахуванням викладеного, виконавчий збір є санкцією майнового характеру, яка накладається за відмову боржника в добровільному порядку виконати вимоги виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, 18.07.2013 між публічним акціонерним товариством «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (правонаступником прав та обов`язків якого є приватне акціонерне товариство «Запорізький завод надпотужних трансформаторів»), (Іпотекодавець), що є майновим поручителем юридичної особи - публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», (Боржник), та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником прав та обов`язків якого є акціонерне товариство «Сбербанк»), (Іпотекодержатель), укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. та зареєстрований в реєстрі за №747 (надалі - Іпотечний договір).

Згідно пункту 1.1. Іпотечного договору, у відповідності до цього договору в забезпечення виконання зобов`язань Боржника, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії номер 72-В/12/08/КЛ-КБ, укладеного між Боржником і Іпотекодержателем 21.09.2012, з усіма змінами і доповненнями до нього укладеними протягом строку його дії (надалі - Основний договір), які (зобов`язання) перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором, Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. цього договору (надалі - Предмет іпотеки).

Відповідно до абзацу першого пункту 3.1. Іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є корпус 2 інв. №330 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1), що розташований за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, будинок 2 (два).

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач не виступав основним боржником за Договором іпотеки від 18.07.2013, а виступав майновим поручителем юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор»

Відповідно до термінів визначених у статті 1 Закону України «Про іпотеку»: іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

З долучених позивачем договорів судом встановлено, що позивач не був боржником за Договором іпотеки, а мав правовий статус майнового поручителя, як особи, що передала належне йому на праві власності майно в іпотеку, для забезпечення виконання зобов`язання іншої юридичної особи.

Вартість предмета іпотеки відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Майновий поручитель відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, майновий поручитель несе відповідальність перед боржником виключно в межах вартості предмета іпотеки, що у свою чергу, визначається угодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

З матеріалів справи убачається, що в пункті 3.2. Іпотечного договору зазначено, що заставна вартість предмету іпотеки складає 31 172 780,00 грн., що за офіційним обмінним курсом НБУ/крос-курсом станом на 18 липня 2013 року (1 долар США = 7,993 грн.) становило 3 900 010,01 доларів США.

Отже, виходячи з вартості предмету іпотеки, державний виконавець мав попередньо визначити у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір у розмірі 3117278,00 грн. або 390001,00 долар США.

Наразі, ухвалюючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2020 ВП №63339748 та розраховуючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив із загальної суми заборгованості ПАТ «Запоріжтрансформатор» перед АТ «Сбербанк» зазначеній у виконавчому написі нотаріуса(а.с.84) та не звернув увагу, що у спірних правовідносинах вимогами виконавчого документа передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на корпус №2 інв. №330. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 24 912,70 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Випробувачів, будинок 2 (предмет іпотеки), який належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Запорізький завод надпотужних трансформаторів».

Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Приписами статті 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

В силу приписів статті 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 29.03.2017 у справі №3-1591гс16.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №63339748 розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з позивача, як боржника у виконавчому провадженні в сумі 5820000 доларів США перевищує 10% вартості іпотечного майна на 5780999,00доларів США( 5820000 - 390001=5780999,00) , на яке звернуте стягнення, а тому не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, відповідачем не доведено, що оскаржувана постанова в частині стягнення виконавчого збору від 26.10.2020 ВП №63339748 відповідає вимогам закону.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Григорівни від 26.10.2020 №63339748 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 5 780999,00 доларів США (USD).

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (69124, м. Запоріжжя, вул. Випробувачів, 2, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21020 (двадцять одна тисяча двадцять гривень) 00 копійок. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.328,329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 14.04.2021р.)