Справа № 755/935/20
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/935/20
Провадження №: 2-а/755/88/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., при секретарі Бурячек О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження,

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває адміністративна справа за позовною заявою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження.

24 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовною заявою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження.

20 травня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва, відповідно до пункту 19 розділу VІІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 7.54 розділу VІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

20 травня 2020 року цивільну справу за позовом за позовною заявою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження, передано в провадження судді Савлук Т.В.

22 травня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження.

03 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження справи до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №755/934/20 за позовом громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва, та від якого залежить вирішення даної адміністративної справи.

04 грудня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Красник Станіслав Михайлович подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі наявних у справі доказів, які долучено до позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1 Конституції України, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, громадянин Республіки Камерун ОСОБА_1 пред`явив позов до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській областіз вимогами: «визнати протиправною та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області від 08 січня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 »

При зверненні з позовом до суду та підстави розгляду справи по суті, позивачем не долучено рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області від 08 січня 2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, що є предметом оскарження в межах даного спору.

24 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва (Суддя Астахова О.О. ) постановлено ухвалу про витребування з Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, належним чином завірену копію рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни та матеріали справи, на підставі яких було прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, яка залишилася без виконання з боку зобов`язаної особи.

За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року в справі №П/800/526/17, від 22 березня 2018 року в справі №П/9901/135/18, від 10 травня 2018 року в справі №П/9901/385/18, від 17 жовтня 2018 року в справі № 9901/591/18.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт виникнення між сторонами правових відносин, які потребують вирішення у спосіб визначений позивачем за відсутності оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень, що зумовлює застосування наслідків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Оскільки позивачем не надано рішення прийняте суб`єктом владних повноважень Центральним міжрегіональним управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, що в той же час, є предметом даного спору, суд приходить до висновку про наявні правових підстави для закриття провадження по справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 238, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Провадження в адміністративній справі за позовною заявою громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження,- закрити.

Роз`яснити позивачу положення ч. 2 ст. 239 КАС України, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: