Справа № 640/23748/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року місто Київ № 640/23748/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

від 27.08.2019 №2,

за участю:

представника позивача - Барабаш В.В.,

представника відповідача - Тільного А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпроммаш" (далі-позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просить визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.08.2019 №2, яким збільшено грошове зобов`язання позивача з податку на прибуток в сумі 12 049 749,00 грн. та застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 3 012 437,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано безпідставністю складеного податкового повідомлення-рішення, рішенням про застосування фінансових санкцій та порушенням норм податкового законодавства України відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2019 відкрито провадження у справі №640/23748/19 в порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання з викликом сторін. Запропоновано відповідачу протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 22.01.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.08.2019 №2 прийнято в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства України.

Зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості (позики) на момент внесення змін до Договору від 22.01.2008 №1, Додатковою угодою від 10.05.2018 №4 за 2018 рік в сумі 65 055 622 грн.. в тому числі за 2 квартал 2018 року в сумі 65 055 622 грн. та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу, тобто занизило витрати в загальному розмірі 2 589 178 грн.

Також вказано, що в договорах добровільного страхування від 01.06.2018 №100-110-01573 та від 01.08.2018 №100-110-01696 та в Додатках №1 до них відсутні печатка та підписи керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «СК «ВЛАСНИЙ ЗАХИСТ». В Договорі добровільного страхування майна від 02.01.2019 відсутні печатка та підпис керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПРОММАШ». Таким чином, за посиланням відповідача, позивачем до складу витрат на збут, безпідставно віднесено витрати по страховим платежам, перерахованим ПАТ «СК «ПРЕСТИЖ» без документального підтвердження, в результаті чого підприємством занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 2 409 617 грн. у тому числі за 2018 рік на суму 1 887 426 грн., І кв. 2019 року на суму 522 191 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16.03.2020) закрито підготовче провадження у справі №640/23748/19 та призначено судове засідання до розгляду справи по суті.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 15.06.2020, на виконання вимог суду, щодо надання детального розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 27.08.2019 №2, повідомлено, що податкове повідомлення-рішення від 27.08.2019 №52 винесено на загальну суму 15 062 186 грн. (в т.ч. основний платіж 12 049 749 грн., штрафна санкція 3012437 грн.), із них: відображення в бухгалтерському обліку товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» заборгованості за процентною позикою в іноземній валюті за 2018 рік: всього 14637515 грн. (основний платіж 11710012 грн., штрафна санкція 2927503 грн.); до складу витрат на збут, безпідставно віднесено витрати по страховим платежам, перерахованим приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Престиж» без документального підтвердження за 2018 рік на загальну суму 424671 грн. (в т.ч. основний платіж 339737 грн., штрафна санкція (25 %) 84934 грн.).

Представником позивача 16.12.2020 подано додаткові пояснення, в яких вказано, що в акті перевірки не міститься жодних тверджень щодо недостовірності документації про страхові послуги, або тверджень про фіктивність контрагента, або, тверджень, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні або суперечливі, і є наслідком укладення нікчемних правочинів. Також зазначено, що жодних зауважень до документального оформлення/відсутності будь-якого із реквізитів, підписів, печаток тощо у згаданих документів не було встановлено за результатами проведеної перевірки.

Представником відповідача 25.02.2021 подано додаткові пояснення, в яких останній просив врахувати під час прийняття рішення по справі висновки Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №640/4003/19.

Представником позивача 02.04.2021 подано додаткові пояснення, в яких останній просив врахувати під час прийняття рішення по справі висновки Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №640/19241/18 та практику Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі №640/10524/20. Також вказано, що посилання контролюючого органу на міжнародні стандарти за умови, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірним та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Платник податків, який здійснює ведення бухгалтерського обліку за національними стандартами не має обов`язку дисконтувати кредиторське зобов`язання.

В судовому засіданні 05.04.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш», з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі направлень від 27.06.2019 за №1292/26-15-13-02-03, №1293/26-15-14-02-03, №1741/26-15-14-03-04, від 03.07.2019 №1401/26-15-42-08. Від 01.07.2019 №1362/26-15-42-08, №1563/26-15-14-04-03, від 27.06.2019 №1747/26-15-14-03-05, від 05.07.2019 №6074/26-15-14-09-01, виданих Головним управлінням Державним фіскальної служби у м. Києві, відповідно до пунктів 75.1.2. пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.05.2019 №7358 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Укропроммаш», код 30405136, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.04.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2019 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» від 25.07.2019 №477/26-15-14-02-03/30405136.

Так, перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш»:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, пункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, пунктів 30, 31 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №13 «Фінансові інструменти» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 за №1050/6241 (зі змінами та доповненнями), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №15 «Доходи», №16 Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 №290 із змінами і доповненими і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №28 «Зменшення корисності активів» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №35/10315, статті 9 Закону України №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 12 330 423 гри., в тому числі за 2018 рік на суму 12 330 423 грн. та завищення податку на прибуток на загальну суму 64 857 грн., в тому числі за 1 кв. 2019 року на суму 64 857 гривень;

- пункту 287.3 статті 287 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями. Несвоєчасна сплата узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку за лютий місяць 2019 року у сумі боргу 1148,28грн. із затримкою на 5 календарних днів. Граничний термін сплати узгодженої суми грошового зобов`язання 30.03.2019, фактично сплачено заборгованість 04.04.2019 (ДПІ у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві);

- пунктів 266.7.5, 266.7 статті 266 Податкового кодексу України. Несвоєчасне подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік, граничний термін подання 19.02.2019, фактично подано 20.02.2019 (ДПІ у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві).

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 25.07.2019 №477/26-15-14-02-03/30405136, Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» подано до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві заперечення на акт.

За результатом розгляду заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Укропроммаш», Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві:

Сторінки 6.9,10,11,20,21 акту перевірки змінено та викладено у новій редакції.

Крім того, за результатами розгляду заперечення, висновки акту перевірки від 25.07.2019 №477/26-15-14-02-03/30405136 викладено в наступній редакції:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, пункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, пунктів 30, 31 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №13 «Фінансові інструменти» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 за №1050/6241 (зі змінами та доповненнями), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №15 «Доходи», №16 Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 №290 із змінами і доповненими і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за №860/4153, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №28 «Зменшення корисності активів» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 №817 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №35/10315, статті 9 Закону України №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зі змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 12 049 749 гри., в тому числі за 2018 рік на суму 12 049 749 грн. та завищення податку на прибуток на загальну суму 64 857 грн., в тому числі за 1 кв. 2019 року на суму 64 857 гривень;

- порушено пункт 287.3 статті 287 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями. Несвоєчасна сплата узгодженої суми грошового зобов`язання по земельному податку за лютий місяць 2019 року у сумі боргу 1148,28грн. із затримкою на 5 календарних днів. Граничний термін сплати узгодженої суми грошового зобов`язання 30.03.2019, фактично сплачено заборгованість 04.04.2019 (ДПІ у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві);

- порушено пункти 266.7.5, 266.7 статті 266 Податкового кодексу України. Несвоєчасне подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік, граничний термін подання 19.02.2019, фактично подано 20.02.2019 (ДПІ у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві)

На підставі акту перевірки від 25.07.2019 №477/26-15-14-02-03/30405136 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2019 №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 12 049 749,00 грн., та застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» штрафну санкцію з податку на прибуток у розмірі 3 012 437, 00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» подало скаргу від 06.09.2019 на податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27.08.2019 №2.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 01.11.2019 №7964/16/99-00-08-05-01 податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27.08.2019 №2 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено з юридичною особою Mining Investments LTD (Позичальник) Договір Позики від 22.01.2008 №1 щодо надання лінії позики на суму 4 000 000,00 дол. США, для фінансування витрат пов`язаних з придбанням будинку, земельної ділянки та їх наступного оснащення. Відсоткова ставка за позикою становила 8% (пункт 6.1. Договору позики), кінцевий термін погашення позики - наступає 31.03.2018 та 20.05.2018 (пункт 7.1 Договору позики).

Окрім іншого, 30.10.2008 було укладено Договір про відступлення права вимоги №1 між Mining Investment LTD-Первісний кредитор та FiltimInvestments LTD-Новий кредитор та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш»-Боржник, відповідно до якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором Позики від 22.01.2008 №1, що зареєстровано Головним управлінням Національного банку України по місту Києві і Київської області, Реєстраційне свідоцтво №8795 (далі - Основний договір), укладеним між Первісним кредитором та Боржником (Товариство з обмеженою відповідальністю «Укропроммаш» (юридична особо зареєстрована за законодавством України та знаходиться за адресою: Україна, 03057, місто Київ, вул. Смоленська, буд. 17, ідентифікаційний номер 30405136).

Також між Mining Investment LTD-Первісний кредитор та FiltimInvestments LTD-Новий кредитор та Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш»-Боржник було підписано Додаткову угоду від 30.10.2008 до Договору Позики від 22.01.2008 №1, у якій було викладено наступне:

додати в розділ 6- пункт 6.6. «Відсотки за позикою нараховуються щоквартально»;

викласти пункт 6.3., розділу 6 в наступній редакції: «Нараховані відсотки за користування позиченими коштами виплачуються на письмову вимогу Позикодавця. Протягом 10 робочих днів з моменту отримання такої вимоги. Але не пізніше 10 (десять) років з дня надання відповідної позики;

викласти пункт 7.1., розділу 7 в наступній редакції: «Сторони встановили, що строк погашення позики складає термін не більше 10 (десять) років з дня надання відповідної суми коштів»;

викласти пункт «Позикодавець», розділу 13 в наступній редакції-«Позикодавець: FiltimInvestments LTD юридична особа зареєстрована за законодавствомCyprus та знаходиться за адресою: KIMONOS, 43A, P.C.3095, LIMASSOL, CYPRUS.

Між Позикодавцем і Позичальником було підписано Додаткову Угоду від 15.03.2010 №2 до Договору Позики від 22.01.2008№1, відповідно до якої було збільшено суму позики на 500 000 (п`ятсот тисяч доларів США, та викладено пункт 3.1., розділу № Договору в новій редакції, а саме: «Обсяг позики складає 4 500 000 (чотири мільйони п`ятсот тисяч) Доларів США. Валюта платежу по Договору - Долари США».

У зв`язку зі зміною умов господарювання, Сторони вирішили викласти пункт 6.3. розділу Договору Позики в новій редакції, а саме:

«Нараховані відсотки за користування позиченими коштами виплачуються до кінця кварталу, наступного за тим, в якому вони нараховуються. Відсотки за ІІІ квартал 2009 року, виплачуються до 30.04.2010, відсотки IV квартал 2009 року, виплачуються до 30.06.2010 року».

Пункт 7.2, Розділу 7 Договору Позики викласти в наступній редакції:

«Сторони визначають, що в разі зміни термінів надання позики згідно умов цього Договору, термін погашення суми позики та нарахованих відсотків по ній також буде змінено, але в будь-якому разі строк користування позикою не буде перевищувати 10 років з моменту надання відповідної суми грошових коштів. Дострокове погашення суми позики та нарахованих відсотків по ній може відбутись не раніше 01.11.2011.»

Між Позикодавцем та Позичальником 10.05.2018 було укладено Додаткову угоду №4 до Договору позики №1 від 22.01.2008 року. Відповідно до якої дію Договору позики продовжено та внесено наступні зміни:

Пункт 2.2 викласти в наступній редакції:

Строк користування позикою за цим договором до 20.05.2028.

Пункт 6.3 викласти у наступній редакції:

6.3. Нараховані та не сплачені відсотки станом на 30.04.2018, сума яких становить 1 423 671, 23 (один мільйон чотириста двадцять три тисячі шістсот сімдесят один) доларів США 0,23 центи виплачуються щомісячно. В останній робочий день місяця, у розмірі 11 863,93 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят три) (доларів США 0.93 центи з 31.05.2018 по 31.03.2028 та у розмірі 11 863,56 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят три) доларів США 0.56 центів - 30.04.2028. Щоквартально нараховані відсотки за користування позиковими коштами, починаючи з 30.04.2018 виплачуються в останній робочий день кварталу, наступного за тим, в якому вони нараховуються 30.09.2018, відсотки нараховані за 01.01.2028 по 20.05.2028 виплачуються - 20.05.2028.»

Пункт 7.1. викласти у наступній редакції:

«Сторони встановили, що строк погашення позики до 20 травня 2028 року.»

Змінено Розділ 13 у зв`язку із зміною банківських реквізитів Позичальника.

Підпунктом 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до приписів пункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно з приписами пункту 6 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові та поточні.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними.

Відповідно до приписів пунктів 7-9 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Приписами пункту 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» визначено, що теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Слід зазначити, що статтею 4 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтується, зокрема, на принципі превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559, визначено, що фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» визначено, що фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Відповідно до пункту 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», на кожну наступну після визнання дати балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

- дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

- фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

- фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

- фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Доходи визнаються згідно з Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290. Відповідно до зазначеного стандарту дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства). Отримання поворотної фінансової допомоги не приводить до збільшення активів або зменшення зобов`язань і до зростання власного капіталу.

Витрати визнаються відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318. Згідно із зазначеним стандартом витратами звітного періоду визнається або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводять до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками).

Відповідач, посилаючись на Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» та Положення (стандарти) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», наполягав на тому, що боргові зобов`язання за договором позики від від 22.01.2008 №1 підлягають дисконтуванню з метою приведення номінальної суми заборгованості до справедливої вартості. Як наслідок, відповідач вважає, що позивачем занижено дохід внаслідок недисконтування заборгованості за справедливою вартістю.

Разом із тим, відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Проаналізувавши наведені вище положення, вбачається, що зобов`язання, які виникли у позивача на підставі договору позики від 22.01.2008 №1 (із наступними змінами), за своєю суттю є довгостроковими зобов`язаннями. Такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються за теперішньою вартістю, а не за сумою погашення. При цьому, для погашення зобов`язання за позикою позивач повинен сплатити позикодавцю відповідно до умов договорів суму основного боргу і нараховані відсотки (пункти 6.1- 6.3 договору).

Водночас відповідачем самостійно визначено формулу дисконтування кредиторської заборгованості за теперішньою вартістю заборгованості для одноразового платежу в кінці строку, без урахування необхідності погашення також відсотків за позикою. Зазначене не відповідає приписам Податкового кодексу України. Такі висновки контролюючого органу є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №640/19241/18, а також постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 №640/14825/19, від 01.07.2020 №640/13685/19 та від 03.03.2021 №640/2937/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення 27.08.2019 №2 в частині дисконтування кредиторської заборгованості (позики).

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення містить визначення платнику податків грошового зобов`язання із податку на прибуток по двох епізодах порушень:

- за наслідками дисконтування кредиторської заборгованості по договору позики від 22.01.2008 №1;

- за наслідками віднесення до валових витрат (витрат на збут) витрат по страховим платежам, перерахованим приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Престиж» без документального підтвердження за 2018 рік на загальну суму 424671 грн. (в т.ч. основний платіж 339737 грн., штрафна санкція (25 %) 84934 грн.).

З цього приводу Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві 15.06.2020 надано суду додаткові пояснення та розрахунок до податкового повідомлення-рішення від 27.08.2019 №2.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Співстраховиком №1 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Престиж» та Співстраховиком №2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Дар» було укладено договори добровільного страхування майна, а саме: від 01.10.2018 №100-110-01873, терміном дії до 31.10.2018; від 01.12.2018 №100-110-012062, терміном дії до 31.12.2018; від 02.01.2019 №100-110-02125, терміном дії до 31.01.2018.

Суд зазначає, що в договорі добровільного страхування майна від 02.01.2019 №100-110-02125 у пункті 4.1 Договору вказано невірний строк дії Договору страхування з 02 січня 2019 по 31 січня 2018 та відсутні підпис та печатка керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш».

Також, між позивачем та Співстраховиком №1 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Престиж» та Співстраховиком №2 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Власний захист» було укладено договори добровільного страхування майна, а саме: від 01.06.2018 №100-110-01573; від 02.07.2018 №100-110-01618; від 01.08.2018 №100-110-01696; від 01.09.2018 №100-110-01787.

Суд зазначає, що в договорах добровільного страхування майна від 01.06.2018 №100-110-01573 та від 01.08.2018 №100-110-01696, а також додатках до вказаних договорів №1 відсутні підпис та печатка Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Власний захист».

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідачем наголошено, що позивачем порушено пункти 134.1.1 пункт 134.1 статті 134 Податкового Кодексу України №996-XIV, П(С)БО 16 «Витрати», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укропроммаш» до складу витрат на збут, безпідставно віднесено витрати по страховим платежам, перерахованим Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія Престиж» без документального підтвердження. В результаті чого підприємством занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 2 409 617 грн., у тому числі за 2018 на суму 1 887 426 грн., І квартал 2019 на суму 522 191 грн.

Доводи позивача, що під час перевірки контролюючим органом не висловлено зауважень до змісту договорів та їх форми, не приймаються судом до уваги, як і примірники договорів, долучені до позовної заяви, оскільки зі змісту акту перевірки в цій частині вбачаються висновки контролюючого органу щодо віднесення до складу витрат на збут витрат по страховим платежам без належного документального підтвердження (сторінка 18 акту перевірки тощо).

Також, відповідачем надано суду фотокопії договорів, які надавались перевіряючим під час перевірки, на підставі яких відповідачем і зроблені висновки щодо недотримання умов укладання договорів, відсутність документального підтвердження наявності господарської операції (ІІІ том справи, аркуші 1-37), з яких вбачається відсутність підпису та печатки товариств, як вже було зазначено вище.

З урахуванням викладеного, в частині щодо порушення пунктів 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового Кодексу України №996-XIV, П(С)БО 16 «Витрати», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укропроммаш» до складу витрат на збут, безпідставно віднесено витрати по страховим платежам, перерахованим Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія Престиж» без документального підтвердження. В результаті чого підприємством занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 2 409 617 гривень, у тому числі за 2018 на суму 1 887 426 гривень, І квартал 2019 на суму 522 191 грн.

Відтак, податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27.08.2019 №2 в частині визначення грошового зобов`язання із податку на прибуток у сумі 424671 грн. (в т.ч. основний платіж 339737 грн., штрафна санкція (25 %) 84934 грн.), є обгрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно із частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпроммаш" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2019 №2 в частині визначення грошового зобов`язання із податку на прибуток у сумі 14637515 грн., у тому числі за основним платежем - 11710012 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2927503 грн.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Так, судом з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 12.12.2019 №2, Ордер серія КС№730151, Акт наданої правової (правничої) допомоги, квитанції від 02.06.2020 №7473 на суму 5700,00 грн.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 12.12.2019, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» старшим партнером Барабаш Вікторією Володимирівною (Адвокат), Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені Сторонами (пункт 1.1)

Пунктом 2.1Договору визначено, що розмір гонорару за надання правової допомоги визначається за домовленістю Сторін.

Відповідно до Акту №1приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №2, розмір витрат по веденню страви №640/23748/19 складає 3100,00 грн., Виконавцем були надані такі послуги з надання правової допомоги: аналіз документів та опрацювання правової позиції у справі №640/23748/19, що включає аналіз документів, опрацювання правової позиції у справі№640/23748/19- (ціна за годину становить 300 грн.) - затрачено 5 годин, загальна сума - 1500,00 грн.;

- представництво інтересів Клієнта у Окружному адміністративному суді міста Києва (у Справі №640/23748/19) (ціна за годину становить 800 грн.)- затрачено 2 години, загальна сума - 1600,00 грн.

В підтвердження сплати позивачем 3100,00 грн., за надання правової допомоги позивачем надано суду квитанції від 02.06.2020 №7473 на суму 5700,00 грн.

В подальшому, представником позивача 25.01.2021 на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу надано суду: додаткову угоду №1 від 01.12.2020 до договору про надання правової допомоги від 12.12.2019 №2, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.01.2021 та платіжне доручення від 21.01.2021 №8348 на суму 5900,00 грн.

Як вбачається з додаткової угоди №1 від 01.12.2020 до договору про надання правової допомоги від 12.12.2019, укладеної між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпроммаш» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» в особі керуючого партнера Жевеги К.В. (Адвокат), сторони вирішили продовжити дію договору, у зв`язку з чим погодили внести зміни в ст.7 Договору, виклавши їх в наступній редакції: « 7.1. Даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2021 включно.» (пункт 1 додаткової угоди).

Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що інші умови договору, не змінені даною угодою, залишаються чинними у тій же редакції, і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Відповідно до Акту №2 приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №2, розмір витрат по веденню страви №640/23748/19 додатково складає 5900,00 грн., Виконавцем були надані такі послуги з надання правової допомоги:

- представництво інтересів Клієнта у Окружному адміністративному суді міста Києва (у Справі №640/23748/19) (ціна за годину становить 800 грн.)- затрачено 3 години, загальна сума - 2400,00 грн.;

- узгодження правової позиції з Клієнтом та підготовка, оформлення та надсилання до ОАСК додаткових пояснень та їх копії для ГУ ДПС у м. Києві (у Справі №640/23748/19) (ціна за годину становить 500 грн.)- затрачено 6 години, загальна сума - 3000,00 грн;

- підготовка клопотань/заяв (у Справі №640/23748/19) (ціна за годину становить 500 грн.)- затрачено 1 годину, загальна сума - 500,00 грн.

В підтвердження сплати позивачем 5900,00 грн., за надання правової допомоги позивачем надано суду платіжне доручення від 21.01.2021 №8348 на суму 5900,00 грн.

Представником відповідача 04.02.2021 подано заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в яких просив залишити без задоволення подані розрахунки сум судових витрат від 27.05.2020 у розмірі 5 700 00 грн. та від 01.12.2020 у розмірі 5 900.00 грн. Також, останній вказав на неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними по відношенню до складності справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги визнані судом обгрунтованими в частині позовних вимог, судові витрати на правничу допомогу також підлягають відшкодуванню частково, пропорційно задоволеним вимогам.

А відтак, суд приходить до переконання про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 27.08.2019 №2 в частині визначення грошового зобов`язання із податку на прибуток у сумі 14637515 грн., у тому числі за основним платежем - 11710012 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2927503 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпроммаш" (03057, м. Київ, вул. Смоленська, будинок 17, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати, пов`язані зі сплати судового збору в розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень) 00 копійок.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпроммаш" (03057, м. Київ, вул. Смоленська, будинок 17, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2021.