Справа № 808/940/17
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ПЕРЕГЛЯДУ СУДОВОГО РІШЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

16 квітня 2021 року Справа № 808/940/17 ВО/280/31/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Максименко Л.Я., суддів Бойченко Ю.П., Прасова О.О.розглянувши в порядку письмового провадження заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Господарського суду Запорізької області ( м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Господарського суду Запорізької області (далі - відповідач), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі №808/940/17 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.11.2018 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 - залишено без змін.

12.06.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_1 (вх. №27420) про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VІІ. За таких обставин заявник просить суд: скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі №808/940/17 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Ухвалою суду від 16.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження за виключними обставинами. Призначено судове засідання на 06 липня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін.

03.07.2020 від Господарського суду Запорізької області до суду надійшов відзив на заяву вх. № 30548, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви, а постанову суду залишити без змін. Вказує, що рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р(ІІ)2020 не є підставою для скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі №808/940/17 за виключними обставинами. Також, зазначає, що дата ухвалення рішення Конституційного Суду України 15.04.2020 знаходиться поза межами періоду дії спірних правовідносин (враховуючи дату подання заяви про відставку - по дату звільнення), що також виключає перегляд вказаної постанови суду першої інстанції у зв`язку з виключними обставинами, оскільки спірні правовідносини в такий період часу не були предметом судового розгляду. Вважає, що позивач не мав законних легітимних сподівань отримати задекларовану державою вихідну допомогу при виході у відставку, оскільки на час його звільнення виплата вихідної допомоги при виході у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою не передбачалася.

Ухвалою від 06.07.2020 провадження за виключними обставинами у справі №808/940/17 було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням об`єднаної палати Верховного Суду у справі №808/1628/18.

Ухвалою від 08.04.2021 провадження у справі поновлене, судове засідання призначене на 08.04.2021.

06.04.2021 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 вх. № 19602 про розгляд справи без її участі, заяву про перегляд за виключними обставинами постанови суду просить задовольнити в повному обсязі.

Господарський суд Запорізької області у клопотанні від 30.03.2021 вх. № 18292 просить про розгляд справи за відсутності представника Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 КАС України, справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Враховуючи наведене розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали заяви про перегляд постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 по справі №808/940/17 за виключними обставинами, відзив на заяву, матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Господарського суду Запорізької області, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Заявлені позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивач з 31.08.2004 по 12.10.2016 працювала на посаді судді Господарського суду Запорізької області. Вказує, що наказом №29-К від 12.10.2016 була відрахована зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку. Підкреслює, що право на отримання вихідної допомоги у разі виходу у відставку було передбачено законодавством, що діяло як на час призначення позивача на посаду судді Указом Президента України, так і на час обрання на посаду судді господарського суду Запорізької області Постановою Верховної Ради України. Пояснює, що звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів", але листом від 14.03.2017 №08-13-01/746/2017 відповідачем повідомлено, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції змін внесених Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014) у суду відсутні правові підстави для виплати вказаної вихідної допомоги. Указану бездіяльність відповідача щодо забезпечення виплати їй вихідної допомоги у зв`язку із відставкою вважає протиправною. Також вважає, що її протиправно позбавлено вихідної допомоги у порушення вимог та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, оскільки починаючи з 1992 року держава понад 20 років на конституційному та законодавчому рівнях гарантувала певний обсяг соціального забезпечення суддів, отже, очікувана вихідна допомога, що була гарантована державою у ст. 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до практики ЄСПЛ є правомірними (законними) очікуваннями в розумінні статті 1 Першого протоколу до конвенції. З огляду на тривалість існування законодавчої норми щодо права судді на отримання вихідної допомоги, виникнення цього права у позивача як у судді, під час дії цієї норми закону, повне скасування проголошеного та набутого суддею права на вихідну допомогу без будь-яких альтернатив свідчить про невідповідність втручання держави у права особи критеріям пропорційності, правової визначеності та недотримання державою справедливого балансу між загальними інтересами і набутими відповідно закону правами особи. Отже, на думку позивача, зазначене вище, в контексті вимог принципу верховенства права, дає підстави стверджувати, що положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", на які посилається господарський суд Запорізької області, не виплачуючи їй вихідну допомогу, та положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не можуть вважатись підставою для позбавлення її права на тримання вихідної допомоги як елементу реального функціонування принципу незалежності суддів. Ураховуючи викладене, вважає, бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є протиправною та такою, що суперечить як Конституції України, так і міжнародним правовим нормам, у зв`язку із просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 вмотивована тим, що станом на дату звільнення позивача у відставку законодавством України не була передбачена виплата вихідної допомоги у зв`язку із відставкою. Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (набрав чинності 01.04.2014) ст. 136 було виключено із Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з винятковими обставинами позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VІІ.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII, яким із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, саме з 15.04.2020 втратили чинність положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII.

Таким чином, положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII були чинними із дня набрання чинності Законом №1166-VII, зокрема і в 2016 році, до 15.04.2020.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави визначати протиправними дії (рішення) відповідача, вчинені на виконання нормативно-правових актів, які були чинними станом на дату вчинення таких дій.

Оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанції положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII діяли, то відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) виключною обставиною для скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є органом державної влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) не є підставою для скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підсумовуючи вищевказане, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 у справі №808/940/17 у зв`язку з виключними обставинами та залишає судове рішення в силі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 90, 139, 241 - 246, 256, 361, 368 та 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2017 по справі № 808/940/17 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Господарського суду Запорізької області ( м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її постановлення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Л.Я. Максименко

Судді Ю.П. Бойченко

О.О. Прасов