Справа № 120/2857/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2021 р. Справа № 120/2857/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження з врахуванням особливостей, визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовна заява мотивована тим, що 25.03.2021 року ним одержано поштове відправлення, в якому містилась постанова головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Фролової Людмили Миколаївни про відкриття виконавчого провадження за заявою про примусове виконання постанови № 145/864/18, виданої 12.11.2020 року Тиврівським районним судом про стягнення з нього на користь держави 10200 гривень. Позивач вважає дії державного виконавця протиправними, оскільки в останньої були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що строк виконання постанови про накладення штрафу на особу за вчинення нею адміністративного правопорушення становить три місяці і обчислюється з моменту набуття цією постановою законної сили. Так зазначає, що постанова Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.06.2018 року набула законної сили 06.12.2018 року, тому граничний строк пред`явлення її до виконання становить до 06.03.2019 року. Однак виконавцем відкрито виконавче провадження 19.03.2021 року, тобто із значним порушенням 3-місячного строку. У зв`язку з чим, останній звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.04.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Також даною ухвалою визначено, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом (клопотання про поновлення строку звернення до суду) буде розглянуто та вирішено у судовому засіданні.

12.04.2021 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 64886703, відкрите на підставі постанови № 145/864/18 від 18.06.2018 року виданої Тиврівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 10200 гривень на користь держави. Так зазначає, що постанова Тиврівського районного суду уже пред`являлася до виконання та була повернута 28.08.2020 року на підставі пункту 2 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", однак відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Отже вказує, що строк пред`явлення виконавчого документу розпочався з 28.08.2020 року. З цих підстав просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року судовий розгляд справи відкладено на 19.04.2021 року о 11:00 годині.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Поряд із цим, представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

У відповідності до вимог частини 2 та 3 статті 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши надані докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області № 145/864/18 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави (призначення платежу: *;21081300; серія БР номер протоколу 046199, р/р: №0001, код за , МФО: 802015, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 року апеляцію ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині накладення стягнення змінено. Виключено з резолютивної частини постанови посилання суду на призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Постановлено вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави. В іншій частині постанову залишено без змін.

19.03.2021 року головним державним виконавцем Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Фроловою Людмилою Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови № 145/864/18, виданої 12.11.2020 року Тиврівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 10200 гривень.

Вважаючи дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд першочергово враховує, що відповідно до частини 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, частинами 1 та 2 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, в цілях обчислення строку звернення до суду визначальним є встановлення тієї обставини, коли саме позивач (або його уповноважений представник) дізнався про оскаржувану постанову.

При цьому, на думку суду, початок перебігу строку звернення до суду необхідно пов`язувати саме з фактом отримання позивачем копії вказаної постанови, адже лише після ознайомлення з її змістом та підставами прийняття, позивач, як боржник у виконавчому провадженні, міг дійти висновку щодо порушення його прав та інтересів у зв`язку з винесенням такого рішення.

Предметом позову у цій справі є постанова головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Фролової Людмили Миколаївни про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача штрафу у розмірі 10200 гривень, що винесена 19.03.2021 року.

Як встановлено із реєстру на відправлення простої поштової кореспонденції (викликів), постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2021 року було відправлено ОСОБА_1 22.03.2021 року, із позовом до суду останній звернувся 02.04.2021 року, тобто в межах десятиденного строку звернення. Отже, суд доходить висновку щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, визначеного частиною 2 статті 287 КАС України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (частина 1 стаття 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, у випадку пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, орган державної виконавчої служби (приватний виконавець) повертає виконавчий документ стягувачу без його прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З матеріалів справи під час судового розгляду встановлено, що постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.06.2018 року було повернено до Тиврівського районного суду Вінницької області 28.08.2020 року у зв`язку із завершенням виконавчого провадження на підставі пункту 2 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Отже, з 28.08.2020 року розпочався тримісячний строк пред`явлення постанови Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.06.2018 року до виконання та сплив 28.11.2020 року включно.

Натомість, 18.03.2021 року до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшов лист Тиврівського районного суду Вінницької області про повторне пред`явлення постанови суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 10200 гривень для виконання, датований 12.11.2020 року № 145/864/18/12373/2020, тобто з пропущенням тримісячного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття ним оспорюваної постанови про відкриття виконавчого провадження, в даному випадку - відповідності виконавчого документа встановленим вимогам та подання його в межах встановлених строків.

З огляду на встановленні обставини, відповідачем не було надано доказів подання виконавчого документа, зазначеного в оскаржуваному рішенні в якості передумови відкриття виконавчого провадження у встановлені строки.

З огляду на дату вищезазначеного виконавчого документа та дату пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд доходить висновків про порушення строку пред`явлення даного документа до виконання.

З огляду на викладене суд дійшов висновків про відсутність підстав для винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Фролової Людмили Миколаївни про відкриття виконавчого провадження за заявою про примусове виконання постанови № 145/864/18, виданої 12.11.2020 року Тиврівським районним судом Вінницької області про стягнення ОСОБА_1 на користь держави 10200 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) судові витрати із сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна