Справа № 360/1219/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1219/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання рішення протиправним, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), в якому позивачка просить суд:

- визнати частково протиправним рішення відповідача №0 від 19.11.2020 про перерахунок пенсії позивачці в частині неврахування до пільгового стажу померлого годувальника пільговою відповідно до списку № 1 періодів з 18.01.1974 по 24.04.1974, з 04.07.1977 по 13.01.1986, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування до пільгового стажу годувальника періодів його ( ОСОБА_2 ) роботи на роботах відповідно до списку № 1 з 18.01.1974 по 24.04.1974, з 05.05.1974 по 10.05.1977, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 під час розгляду заяви від 19.11.2020 позивачки про перерахунок пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з втрати годувальника та під час здійснення перерахунку пенсії з втрати годувальника позивачці на підставі заяви, поданої 19.11.2020, врахувати до пільгового стажу годувальника періодів його ( ОСОБА_2 ) роботи на роботах відповідно до списку № 1 з 18.01.1974 по 24.04.1974, з 05.05.1974 по 10.05.1977, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Пенсію по втраті годувальника позивачці було призначено з грудня 2020 року на підставі даних персоніфікованого обліку померлого годувальника та поданих позивачкою документів (трудової книжки померлого годувальника) розмір пенсії був визначений у розмірі відповідно до розрахунку відповідача, з яким позивачка не згодна та вважає його таким, що не відповідає закону.

З відповіді на адвокатський запит вбачається, що на підставі рішення №0 від 24.11.2020 про перерахунок пенсії позивачці до трудового стажу померлого годувальника не врахована частина стажу як така, що є пільговою відповідно до списку №1, а саме період з 18.01.1974 по 24.04.1974, з 04.07.1977 по 13.01.1986, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000. Таке неврахування обґрунтовано відповідачем відсутністю певних довідок.

Позивачка, вважає дії щодо не врахування під час розрахунку пенсії з втрати годувальника визначеного вище періоду пільгового стажу годувальника протиправними, а рішення №0 - частково протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині, яка порушує її права та законні інтереси, зокрема, право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 38-40), в обґрунтування якого останній послався на таке.

ОСОБА_1 19.11.2020 звернулась до УПФУ в Попаснянському районі з заявою щодо переоформлення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою за № 3465.

До заяви позивачка долучила трудову книжку померлого годувальника з датою заповнення 18.01.1974, паспорт НОМЕР_1 , військовий квиток померлого годувальника НОМЕР_2 від 05.05.1974, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 269/1-269/8 від 26.11.2019, видані Відокремленим підрозділом шахта «Карбоніт» Державного підприємства «Первомайськвугілля, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4 .

За розрахунком Управління на дату переоформлення страховий стаж померлого годувальника склав 41 рік 11 місяців 7 днів, з них відпрацьований стаж становить 31 рік 2 місяці 28 днів, робота за Списком № 1 - 6 років 7 місяців 22 дні, додатковий стаж - 4 роки 8 місяців 9 днів, що дорівнює коефіцієнту стажу 0,41917.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.11.2020 відповідачем здійснено переоформлення на пенсію у разі втрати годувальника (рішення 50 від 24.11.2020). Розмір пенсії становив 2100,00 грн.

При переоформленні пенсії позивачці до пільгового стажу годувальника за списком №1 відповідачем не були зараховані періоди роботи:

з 18.01.1974 по 24.04.1974 - в якості гірника підземного транспорту з повним робочим днем під землею та з 04.07.1977 по 13.01.1986 - в якості учня прохідника з повним робочим днем під землею на шахті «Голубівська»;

з 10.02.1986 по 18.07.1989 - у якості підземного прохідника 4 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Ворошиловградська» №1;

з 27.11.1989 по 25.06.1996 - у якості підземного прохідника 4 розряду з повним робочим днем під землею, з 13.07.1998 по 21.12.2000 - у якості машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею на шахті «Пролетарська».

Записи трудової книжки годувальника не містять повної інформації про пільговий характер виконуваних ним робіт та відомостей про періоди можливого відволікання від їх виконання.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позивачка не надала уточнюючих довідок за спірні періоди.

Всі підприємства, де годувальник позивачки набув трудовий стаж, знаходяться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань.

Витребувати необхідні документи та перевірити факт роботи в шкідливих умовах буде можливим лише після проведення зазначеної території під контроль органів державної влади України.

Що стосується періоду проходження годувальником позивачки служби у Радянській армії у період з 05.05.1974 по 10.05.1977, відповідач зазначив, що період роботи годувальника позивача з 18.01.1974 по 24.04.1974, який передував військовій службі, та період роботи з 04.07.1977 по 13.01.1986, що слідував за нею, не зараховані Управлінням до його пільгового стажу, то і сама військова служба за період з 05.05.1974 по 10.05.1977 не може бути зарахована до пільгового стажу.

Тому відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсії на інший) та перерахунку пенсії.

Управлінням 24.11.2020 заяву позивачки та надані до неї документи вже було розглянуто, здійснено перерахунок пенсії шляхом переведення її на пенсію по втраті годувальника. А обґрунтовані роз`яснення позивачці надавались за особистим зверненням 16.01.2021 № 1229-0102-8/413 та за зверненням адвоката 16.01.2021 № 1229-0102- 8/414.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 16.11.1985 (арк. спр. 5-8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.04.2011 Серії НОМЕР_6 (арк. спр. 9).

19.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про призначення/перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії) за померлого чоловіка ОСОБА_2 (арк. спр. 53).

24.11.2020 УПФУ в Попаснянському районі прийнято рішення № 50 про перерахунок пенсії, яким ОСОБА_1 переведено на пенсію по втраті годувальника. За розрахунком відповідача страховий стаж померлого годувальника ОСОБА_2 склав 41 рік 11 місяців 7 днів, з них відпрацьований стаж становить 31 рік 2 місяці 28 днів, робота за Списком № 1 - 6 років 7 місяців 22 дні, додатковий стаж - 4 роки 8 місяців 9 днів, що дорівнює коефіцієнту стажу 0,41917 (арк. спр. 49).

Згідно з розрахунком стажу під час переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника до пільгового стажу годувальника ОСОБА_2 за списком № 1 відповідачем не було зараховано періоди роботи: з 18.01.1974 по 24.04.1974; з 04.07.1977 по 13.01.1986; з 10.02.1986 по 18.07.1989; з 27.11.1989 по 25.06.1996; з 13.07.1998 по 21.12.2000, а також період проходження годувальником служби у Радянській армії у період з 05.05.1974 по 10.05.1977 (арк. спр. 50).

Трудова книжка від 18.01.1974 (арк. спр. 17-21), видана на ім`я ОСОБА_2 , щодо спірних періодів роботи померлого годувальника містить такі записи:

Шахта «Голубівська» к-т «Кадіїввугілля»

Запис № 3 від 18.01.1974 - прийнятий гірником підземного транспорту з повним робочим днем під землею, наказ 12/к від 18.01.1974;

Запис № 4 від 24.04.1974 - звільнений до Радянської Армії, наказ № 77/к від 24.04.1974;

Записи №№ 5,6 05.05.1974 - 10.05.1977 - Служба в Радянській Армії, в/квиток НОМЕР_7 ;

Запис № 7 від 04.07.1977 - прийнятий підземним учнем прохідника з повним робочим днем під землею, наказ № 121/к від 07.7.1977;

Запис № 8 від 06.07.1977 - направлений на курси прохідників з відривом від виробництва строком на 2 міс., наказ № 229/к від 05.07.1977;

Запис № 9 від 21.03.1978 - Кадіївське виробниче об`єднання з видобування вугілля перейменоване у Стаханівське виробниче об`єднання з видобування вугілля, наказ КМ УРСР № 123 від 10.03.1978;

Запис № 10 від 13.01.1986 - звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР, наказ від 13.01.1986;

Шахта «Ворошиловградська № 1» ордена Леніна

Запис № 11 від 10.02.1986 - прийнятий підземним прохідником четвертого розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 59к від 10.02.1986;

Запис № 12 від 18.07.1989 - звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП УРСР, наказ 448/к від 18.07.1989;

Шахта «Пролетарська» в/о «Стахановвугілля»

Запис № 15 від 27.11.1989 - прийнятий прохдіником підземним п`ятого розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 608к від 29.11.1989;

Запис № 16 від 01.10.1993 - Шахта «Пролетарська» перейменована на шахту ім. С.М. Кірова, наказ п/о СУ № 175 від 22.09.1993;

Запис № 17 від 15.05.19995 - на підставі атестації робочих місць професія прохідника підземного з повним робочим днем під землею, підтверджено право переходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, розділ 1, підрозділ 1, розділ 1, позиція 1010100а, наказ № 255 від 15.05.1955;

Запис № 18 від 01.02.1996 - шахта Пролетарська в/о «Стахановвугілля» реорганізована в окрему структурну одиницю, наказ № 43 в/о «СУ» від 05.02.1996;

Запис № 19 від 25.06.1996 - звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ № 201/к від 25.06.1996;

ДВАТ шахта «Пролетарська»

Запис № 20 від 13.07.1998 - прийнятий машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею ділянки внутрішньошахтного транспорту, наказ № 321/к від 13.07.1998;

Запис № 21 від 05.09.1998 - переведений підземним гіриком з повним робочим днем під землею, ділянки внутрішньошахтного транспорту, наказ № 401/к від 05.09.1998;

Запис № 22 від 18.11.1998 - на підставі атестації робочих місць, професія машиніст підземних установок, підземний гірник з повним робочим днем під землею користується правом переходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, розділ 1, підрозділ 1, розділ 1, позиція 1010100а, наказ № 441 к від 18.11.1998;

Запис № 23 від 21.12.2000 - звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства за ст. 40, п. 1 КЗпП України, наказ № 583 від 11.12.2000.

Інші періоди роботи ОСОБА_2 не є спірними, тому судом не досліджуються.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї зокрема вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 зазначеного Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Згідно з абз. 2 п.п. 10 пункту 2.3 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.

Зокрема, згідно з наведеним пунктом до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. До таких документів належать документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Крім наведених вище, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника додаються: 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Отримавши перелічені вище документи відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту З пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Щодо неврахування пенсійним органом до пільгового стажу періодів роботи годувальника ОСОБА_2 з 18.01.1974 по 24.04.1974; з 04.07.1977 по 13.01.1986; з 10.02.1986 по 18.07.1989; з 27.11.1989 по 25.06.1996; з 13.07.1998 по 21.12.2000 у зв`язку ненаданням уточнюючих довідок суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

З зазначених правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Дослідженням копії трудової книжки померлого годувальника ОСОБА_2 , встановлено, що всі записи щодо спірних періодів роботи місять інформацію про пільговий характер роботи та про проведення атестації робочих місць.

Крім того, як вже вказано вище, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Також під час розгляду справи позивачкою додано до матеріалів справи копії довідки від 08.02.2021 № 103 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, копії довідок про заробітну плату ОСОБА_2 за спірні періоди (арк. спр. 31-36). Вказані довідки видані підприємством, яке знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

З цього приводу суд зазначає, Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами (підприємствами), що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Суд зазначає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Між тим записи у трудовій книжці та довідках, які містяться в матеріалах справи, підтверджують характер роботи позивача в спірний період, що надає право на включення спірного періоду до спеціального трудового стажу.

Наведе відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17(2-а/208/105/17).

Щодо періоду проходження ОСОБА_2 строкової військової служби в Радянській Армії з 05.05.1974 по 10.05.1977 суд зазначає таке.

Проходження годувальником ОСОБА_2 строкової військової служби в Радянській Армії з 05.05.1974 по 10.05.1977 підтверджено військовим квитком від 05.05.1974 серії НОМЕР_2 та записами в трудовій книжці (арк. спр. 15-16, 18).

Приписами підпунктів «з», «і» та «к» частини першої, частини третьої пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР. При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені у підпунктах «к» і «л», прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Пунктами «в» та «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу ОСОБА_2 період проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії з 05.05.1974 по 10.05.1977 через те, що період роботи годувальника, який передував військовій службі та період роботи, що слідував за нею, не зараховані до його пільгового стажу.

Трудова книжка годувальника містить відомості про проходження ОСОБА_2 строкової служби в Радянській армії з посиланням на військовий квиток.

З матеріалів справи вбачається, що військовій службі передувало влаштування на роботу з на підприємстві шахта «Голубівська» за професією "гірником підземного транспорту з повним робочим днем під землею", яка віднесена до Списку №1, тобто до пільгового стажу годувальника має бути зараховано період проходження строкової військової служби.

Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при неврахуванні до пільгового стажу померлого годувальника періодів його роботи з 18.01.1974 по 24.04.1974, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 та періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1974 по 10.05.1977 діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи.

Відтак, суд доходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

За таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування до пільгового стажу годувальника ОСОБА_2 періодів його роботи на роботах за списком № 1 з 18.01.1974 по 24.04.1974, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 та періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1974 по 10.05.1977 під час розгляду заяви позивачки від 19.11.2020 про перерахунок пенсії та зобов`язати УПФУ в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії по втраті годувальника від 19.11.2020, зарахувавши до пільгового стажу годувальника ОСОБА_2 за списком № 1 періоди його роботи з 18.01.1974 по 24.04.1974, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 та період проходження строкової військової служби з 05.05.1974 по 10.05.1977, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 454,00 грн судового збору (арк. спр. 4), а ухвалою суду від 22.03.2021 суму судового збору в розмірі 454,00 грн відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачкою, у сумі 454,00 грн, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Також суму 454,00 грн, яку відстрочено ухвалою суду від 22.03.2021, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93302, Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2, код за ) про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо неврахування до пільгового стажу годувальника ОСОБА_2 періодів його роботи за списком № 1 з 18.01.1974 по 24.04.1974, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 та періоду проходження строкової військової служби з 05.05.1974 по 10.05.1977 під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.11.2020 про перерахунок пенсії.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії по втраті годувальника від 19.11.2020, зарахувавши до пільгового стажу годувальника ОСОБА_2 за списком № 1 періоди його роботи з 18.01.1974 по 24.04.1974, 04.07.1977 по 13.01.1986, з 10.02.1986 по 18.07.1989, з 27.11.1989 по 25.06.1996, з 13.07.1998 по 21.12.2000 та період проходження строкової військової служби з 05.05.1974 по 10.05.1977, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун