Справа № 280/329/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Справа № 280/329/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Мітасова М.І.,

представника відповідача - Халупник Ю.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Мітасова Миколи Івановича (вул. Гарнізонна, 82, м. Запоріжжя, 69039), до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (вул. Істоміна, буд. 8, м. Запоріжжя, 69089) про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Мітасова Миколи Івановича, до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - відповідач) та Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2018 по 23.09.2020 у розмірі 560976,51 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів;

стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 за період з 23.09.2020 по 28.10.2020 у розмірі 29459,3 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що розпорядженням Президента України від 20.07.2018 №107/2018-РП позивача було звільнено з посади голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 по справі №9901/743/18 розпорядження Президента України від 20.07.2018 №107/2018-РП визнане протиправним та зобов`язано Президента України поновити позивача на посаді голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. Розпорядженням Президента України від 27.10.2020 позивача поновлено на посаді голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. За розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 29.10.2020 №40-к позивач приступив до виконання посадових обов`язків голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. За період вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату, через що позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 18.01.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

03.02.2021 від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій з переліку відповідачів прибране Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Ухвалою від 04.02.2020 у справі було відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 04.03.2021.

11.02.2021 від Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області до суду надійшло клопотання, в якому цей орган просить замінити сторону відповідача на Запорізьку районну державну адміністрацію.

04.03.2021 до суду надійшла заява представника позивача, в якій він не заперечує проти заміни відповідача на його правонаступника, просить долучити до матеріалів справи додаткові докази та вирішити клопотання за його відсутності.

Ухвалою від 04.03.2021 було замінено відповідача у цій справі з Вільнянської районної державної адміністрації Запорізькій області на її правонаступника - Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області, підготовче засідання відкладене на 24.03.2021.

18.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами. Зокрема відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості із заробітної плати, наведеним у позові, зазначає, що під час розрахунку позивачем не врахована заробітна плата, яку він отримував від роботодавців, та суми допомоги по безробіттю в період з 21.07.2018 по 28.10.2020. Крім того, посилається на наявність часткової провини позивача у зволіканні розгляду справи про його поновлення та стягнення в межах тієї справи середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також зазначає, що з боку Вільнянської районної державної адміністрації не було затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, оскільки дії щодо поновлення позивача мав вчинити Президент України, а не райдержадміністрація. Крім того, в період з дати прийняття судового рішення до 28.10.2020 позивач працював у ТОВ «АЛТРЕЙД ЛТД», що призвело до зволікання із поновленням позивача на посаді. Також висловив заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Просить відмовити у позові повністю.

Протокольною ухвалою від 24.03.2021 було зарите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 07.04.2021.

У судовому засіданні 07.04.2021 позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові, представник відповідача заперечив проти позову з підстав, наведених у відзиві.

У судовому засіданні 07.04.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Розпорядженням Президента України Порошенка П. О. від 29 квітня 2016 року № 143/2016-рп позивача призначено на посаду голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області.

Розпорядженням Президента України від 20 липня 2018 року № 107/2018-рп позивача звільнено з посади голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи Розпорядження Президента України від 20 липня 2018 року № 107/2018-рп протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 (провадження №11-914заі19) визнане протиправним Розпорядження Президента України від 20 липня 2018 року № 107/2018-рп «Про звільнення ОСОБА_2 з посади голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області», поновлено позивача на посаді голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області.

Розпорядженням Президента України від 27.10.2020 №496/2020-рп позивача було поновлено на посаді голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області.

За розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 29.10.2020 №40к позивач приступив до виконання і повноважень голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області з 29.10.2020.

За період вимушеного прогулу з 21.07.2018 по 23.09.2020 та за час затримки виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 за період з 24.09.2020 по 28.10.2020 позивачу не виплачений середній заробіток, через що позивач звернувся до суду із цим позовом.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплене право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Суд зазначає, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248- IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №826/808/16.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач протягом періоду вимушеного прогулу та затримки виконання рішення про його поновлення був працевлаштований на інших підприємствах, а також отримував допомогу по безробіттю.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100, в редакції, яка була чинною до 12.12.2020).

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Відповідно до висновку про застосування норм права, наведеного у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 572/2429/15-ц, тлумачення частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, пункту 10 Порядку № 100, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

За таких обставин, визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач помилково не застосував до спірних правовідносин положення пункту 10 Порядку № 100 та не здійснив обрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з врахуванням підвищення посадового окладу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №2а-9821/11/2670.

Судом встановлено, що період з дати звільнення позивача з посади голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області по дату ухвалення судом рішення про його поновлення становить з 21.07.2018 по 23.09.2020, період з дати поновлення позивача на посаді за судовим рішенням по дату прийняття Президентом України розпорядження про поновлення позивача на посаді становить з 24.09.2020 по 27.10.2020.

З довідки Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 27.11.2020 №01-28/0774 (а.с. 26) судом встановлено, що період з 21.07.2018 по 27.10.2020 посадовий оклад голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становив: з 21.07.2018 по 03.10.2018 - 9500,00 грн., з 04.10.2018 по 31.12.2018 - 13440,00 грн., з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 14272,00 грн., з 01.01.2020 по 27.10.2020 - 15520,00 грн.

Період з 21.07.2018 по 03.10.2018 становить 52 робочих дні, в цей період середньоденна заробітна плата голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становила 695,12 грн. (що не заперечується відповідачем). Отже, розмір заборгованості з виплати позивачу середньої заробітної плати за цей період становить 36146,24 грн.

Період з 04.10.2018 по 31.12.2018 становить 61 робочий день, в цей період середньоденна заробітна плата голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становила 987,07 грн.

Період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 250 робочих днів, в цей період середньоденна заробітна плата голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становила 1042,68 грн.

Період з 01.01.2020 по 23.09.2020 становить 182 робочих дні, в цей період середньоденна заробітна плата голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становила 1133,05 грн.

Отже, загальний розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 560976,51 грн.

Період затримки виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді з 24.09.2020 по 27.10.2020 становить 23 робочих дні, в цей період середньоденна заробітна плата голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області становила 1133,05 грн. Отже, розмір заборгованості з виплати позивачу середньої заробітної плати за цей період становить 26060,15 грн.

При цьому суд зазначає, що судове рішення виконане Президентом України в день прийняття розпорядження про поновлення позивача на посаді, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за період 28-29 жовтня 2020 року.

Крім того, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку без утримання податків та інших обов`язкових платежів, є очевидно необґрунтованою, оскільки в силу вимог законодавства України з доходів фізичних осіб утримуються податки та інші обов`язкові платежі.

Щодо посилання відповідача на те, що з його боку відсутнє зволікання щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, суд зазначає, що в силу приписів ст. 236 КЗпП України несвоєчасне виконання Президентом України судового рішення про поновлення позивача на посаді не звільняє відповідача від обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Щодо посилання відповідача на те, що під час розгляду справи №9901/743/18 позивач відкликав частину позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що у зазначеній справі Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області виступала в якості третьої особи, а не відповідача, а тому таке посилання відповідача суд не бере до уваги.

Щодо інших доводів сторін, то суд зазначає, що у Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач в даному випадку звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону. Тому питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Мітасова Миколи Івановича (вул. Гарнізонна, 82, м. Запоріжжя, 69039), до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (вул. Істоміна, буд. 8, м. Запоріжжя, 69089) про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, - задовольнити частково.

Стягнути з Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2018 по 23.09.2020 у розмірі 560976,51 грн. (п`ятсот шістдесят гривень дев`ятсот сімдесят шість гривень 51 коп.) з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №9901/743/18 за період з 24.09.2020 по 27.10.2020 у розмірі 26060,15 грн. (двадцять шість тисяч шістдесят гривень 15 коп.) з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений та підписаний 19.04.2021.

Суддя Р.В. Кисіль