Справа № 932/13546/19
Суддя: Кошля А. О.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/932/416/20
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕ НЕ М УК РА ЇН И

24 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Кошлі А.О.

за участю секретаря: Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Державної екологічної інспекції Монастирської Вікторії Олександрівни про скасування постанови №274/2/4-24 від 05.08.2019, -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шпака В.І. звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 серпня 2019 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального Округу Монастирською Вікторією Олександрівною було складено Протокол про адміністративне правопорушення № 003907, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В подальшому, 05 серпня 2019 р. за результатами розгляду Протоколу державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального Округу Монастирською Вікторією Олександрівною було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення (далі за текстом Постанова). Відповідно до Постанови, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 грн. Ані Протокол, ані Постанова, не містять ніякого опису самих джерел, з яких нібито здійснювалися викиди, які саме викиди та які саме джерела, а також в постанові взагалі не зазначається час, коли саме нібито було здійснено правопорушення. Також немає жодних підтверджень, що взагалі були викиди, не долучено до протоколу та не мається ніяких посилань на акти огляду, замірів тощо, що свідчить про безпідставність висновків про порушення чинного законодавства та формальний поверхневий підхід до складання протоколу про адміністративне правопорушення та в подальшому постанови про накладення адміністративного стягнення, та їх бездоказовість.

10 березня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив, що протокол та постанову було особисто прочитано та підписано позивачем, без зазначення будь-яких зауважень та заперечень, крім того, ним було сплачено штраф за адміністративне правопорушення, що свідчить про безпідставне оскарження постанови та визнання своєї вини позивачем.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідно до ч.4ст.229КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази в справі, прийшов до наступного.

З оскаржуваної постанови державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального Округу Монастирської В.О. № 274/2/4-24 від 05.08.2019 про накладення адміністративного стягнення, встановлено, що ОСОБА_1 будучи директором ТОВ «ВКФ «Меридіан» допустив викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, а саме допустив здійснення викидів забруднюючих речовин стаціонарними джерелами ТОВ «ВКФ «Меридіан» в атмосферне повітря, за адресою Полтавська область, м. Карлівка, вул. Огородня, 1Б і 1В, за відсутності відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 78 КУпАП.

Даною постановою визнано винним директора ТОВ ВКФ «Меридіан» ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 136,00 грн.

Згідно довідки №171/19 від 05.08.2019 ТОВ ВКФ «МЕРИДІАН» 23.07.2019 не здійснювало ніякої виробничої діяльності за адресою АДРЕСА_1 та відповідно не здійснювало ніяких викидів в атмосферне повітря. (а.с. 8)

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає, що не порушував положення ЗУ «Про охорону атмосферного повітря», а тому є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КУпАП викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом, інші порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або перевищення технологічних нормативів допустимого викиду забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел під час експлуатації технологічного устаткування, споруд і об`єктів -тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

При цьому, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частина 1 статті 90 КАС України, передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 78 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, відповідачем суду не надано доказів на підтвердження правомірності винесення постанови № 274/2/4-24 від 05 серпня 2019 року.

Також суд зауважує, що відповідачем не надано суду доказів дійсності викиду забруднюючих речовин в атмосферу та існуючий причинно-наслідковий зв`язок з ТОВ «ВКФ «МЕРИДІАН». Матеріали справи ро адміністративне правопорушення містять лише протокол №003907 про адміністративне правопорушення від 05.08.2019 та оскаржувану постанову № 274/2/4-24 від 05 серпня 2019 року, будь-яких дій щодо вчинення перевірки обставин викладених у протоколі і постанові державним інспектором вчинено не було.

Твердження представника відповідача про те, що позивач добровільно сплативши штраф, тим самим визнав свою вину не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення, таку позицію висловив Верховний суд Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

До того ж у постанові №338/1/17 від 26.04.2018 КАС/ВС зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а постанова - скасуванню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, щодо заявлених до відшкодування витрат .

Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, статтями 9, 78, 126, 247, 251, 280 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Державної екологічної інспекції Монастирської Вікторії Олександрівни про скасування постанови №274/2/4-24 від 05.08.2019 задовольнити частково.

Скасувати постанову № 274/2/4-24 від 05.08.2019 у справі про адміністративне правопорушення, винесену державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального Округу Монастирською Вікторією Олександрівною, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 (сто тридцяти шести) гривень за адміністративне порушення, передбачене ч. 1 ст. 78 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О. Кошля