Справа № 810/1379/16
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 810/1379/16

адміністративне провадження № К/9901/32292/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року (прийняту в складі: головуючого судді Терлецької О.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмишиної О.М., суддів Костюк Л.О., Кобаля М.І.,),

У С Т А Н О В И В:

РУХ СПРАВИ

І. Короткий зміст позовних вимог

1. До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» (далі - позивач) з позовом до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням зміни позовних вимог, скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 № (далі - оскаржуване рішення).

2. Обгрунтовуючи позовні вимоги Товариства зазначило, що оскаржуване рішення прийнято без врахування фактичних обставин справи та з порушенням закону, а результати документальної позапланової виїзної перевірки, оформлені Актом від 05.11.2015 №1436/22-4/33401202 (далі - Акт перевірки), є необ`єктивними, необґрунтованими, не відповідають фактичним даним та не містять обґрунтованих доказів щодо порушення Товариством вимог податкового законодавства..

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016, позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Верховного Суду від 22.05.2020 постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адмінстративного суду від 28 жовтня 2020, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 03.12.2015 р. № .

6. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій визнали, що господарські операції позивача із його контрагентами є реальними, підтверджуються належним чином оформленими бухгалтерськими та первинними документами позивача, а тому нарахування відповідачем грошового зобов`язання із податку на додану вартість є протиправним.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

7. 21.11.2020 податковий орган не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами попередніх норм матеріального та процесуального права щодо задоволення позовних вимог, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адмінстративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №810/1379/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

7.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №810/1379/16 стало оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

7.2. Так, відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV. Ураховуючи зазначене вище, Шостим апеляційним адміністративним судом не було враховано висновок Верховного суду, закріплений в постанові від 14.03.2017 у справі №21-1513а16, та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 року №810/2363/13-а, які за аналогічних обставин прийшли до протилежного висновку, що є підставою для касаційного оскарження у відповідності до п. 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

7.3. Податковий орган зазначає, про відсутність у Позивача товарно-транспортних накладних оформлених належним чином, довіреностей на осіб, які отримували продукцію, довіреностей на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожніх листів, відомостей щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрації заїзду та виїзду автомобілів, документів які підтверджують місце зберігання товару, відомостей щодо перевірки кількості та якості товару є підтвердженням відсутності здійснених господарських операцій.

7.4. Також податковий орган указує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

7.5. Крім того, свідченням належної податкової обачності є не лише подання стандартного переліку документів на підтвердження проведеної господарської операції, але й обґрунтування мотивів вибору постачальника та пояснення обставин укладення та виконання договору з контрагентом з урахуванням звичаїв ділового обороту у відповідній сфері.

7.6. Відповідач уважає, що докази, які були надані позивачем у якості підтвердження проведеної господарської операції є обов`язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути узаконені навіть за формального їх підтвердження документами бухгалтерського обліку.

7.7. Податковий орган акцентує увагу на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій, не дотримуючись норм процесуального права, закріплених статтею 317 КАС України, приймаючи відповідні рішення у справі №320/898/19, не надали належної оцінки вищевказаним доводам Відповідача, щодо підтвердження реальності господарських операцій між Позивачем та його контрагентом.

8. Позивач у письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, уважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

8.1. Зазначає, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «ГЛОБАЛХОЛДИНГ», ТОВ «М.В.І. КОНСАЛТ» та ТОВ «КИЙРЕГІОНБУД» матеріальних ресурсів податківцями в Акті перевірки не наведено та до нього не додано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

8.2. Також позивач наголошує, що в підтвердження товарності та реальності взаємовідносин з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «ГЛОБАЛХОЛДИНГ», ТОВ «М.В.І. КОНСАЛТ» та ТОВ «КИЙРЕГІОНБУД» до матеріалів справи надані первинні документи, які підтверджують всі ланки ланцюга: покупка Позивачем комплектуючих у ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «ГЛОБАЛХОЛДИНГ», ТОВ «М.В.І. КОНСАЛТ» та ТОВ «КИЙРЕГІОНБУД» та передача комплектуючих на склад Позивача (договір поставки, рахунки, видаткові та податкові накладні) - транспортування комплектуючих власним транспортом Позивача (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, подорожні листи) - переміщення комплектуючих на виробництво Позивача (лімітно-забірні картки про передачу комплектуючих у виробництво) - наявність виробничих можливостей у Позивача для виробництва власної продукції (280 працівників, біля 6,0 тис. кв.м. орендованих площ, понад 60 одиниць виробничих станків, стендів та установок) - використання комплектуючих ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «ГЛОБАЛХОЛДИНГ», ТОВ «М.В.І. КОНСАЛТ» та ТОВ «КИЙРЕГІОНБУД» у виробництві власної продукції' Позивача (це лімітно-забірні картки, накладними на передачу готової продукції на склад, специфікації' на лічильники електричної енергії' з переліком комплектуючих) подальший продаж продукції Позивача покупцям (довіреності, видаткові та податкові накладні, у 2015 році виготовлено понад 485,2 тис. одиниць лічильників та іншої електротехнічної продукції, продано - понад 492,7 тис.). Всі ланки цього ланцюга Позивачем підтвердженні відповідними доказами - первинними документами, які повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

9. 21 січня 2021 року справа №810/1379/16 надійшла на адресу Верховного Суду.

IV. Установлені судами фактичні обставини справи

10. Суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ «Нік-Електроніка» є юридичною особою, як платник податків перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Товариство також зареєстроване як платник податку на додану вартість.

11. Основними видами діяльності позивача є: виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації (основний); виробництво електророзподільної та контрольної апаратури; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; комп`ютерне програмування; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування.

12. Посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Нік-Електроніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами: ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» і ТОВ «Кийрегіонбуд» за період 01.05.2015 - 30.06.2015.

13. За результатами перевірки складено Акт від 05.11.2015 № 1436/22-4/33401202, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «Нік-Електроніка» вимог податкового законодавства, а саме: п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 4 439 165 грн., у т.ч. по періодах: за травень 2015 р. - на суму 2 985 745 грн., за червень 2015 р. - на суму 1 453 420 грн.

14. На підставі висновків Акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 6 658 747,50 грн, з яких 4 439 165 грн - за основним платежем та 2 219 582,50 грн - штрафних (фінансових) санкцій.

15. За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 11.04.2016 р. № 7947/6/99-99-10-01-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. № та рішення прийняте за результатами розгляду первинної скарги залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

16. Уважаючи неправомірність дій відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015 №, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

V. Джерела права й акти їх застосування (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

17. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

19. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

20. За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

21. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

21. Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

22. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

23. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

24. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

25. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг уважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

26. Як визначено пп."а" пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає в разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

27. Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

28. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу.

29. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон № 996).

30. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

31. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

32. Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88).

33. Відповідно до пункту 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

34. Згідно з пунктом 2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

35. Відповідно до пункту 2.2 Положення № 88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

36. Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

37. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

38. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

VI. Висновок Верховного Суду

39. Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. № , на підставі висновку податкового органу щодо нереальності операцій з контрагентами: ПП Адітум Маркет, ТОВ Глобалхолдинг, ТОВ М.В.І. Консалт і ТОВ Кийрегіонбуд за період 01.05.2015 30.06.2015.

40. Перевіряючи реальність господарських операцій позивача з наведеними вище контрагентами на підставі допустимих і належних доказів та правомірність формування витрат за цими операціями, Суд зазначає наступне.

41. Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, Господарські операції між ТОВ Нік-Електроніка та ПП Адітум Маркет оформлені договором поставки від 22.05.2015 №146, за умовами якого ПП Адітум Маркет (постачальник) зобов`язувалося передати у встановлений строк у власність ТОВ Нік-Електроніка (покупця) на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а Покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цим Договором.

42. Як установлено судами першої та апеляційної інстанції, позивачем від ПП Адітум Маркет у звітний період отримано товару на загальну суму 6 778 984,66 грн, у т.ч. ПДВ 1 129 830,78 грн Виконання договору, його товарність та облік підтверджується відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи.

43. Господарські операції між ТОВ Нік-Електроніка і ТОВ Глобалхолдинг оформлені договором поставки від 20.05.2015 №384, за умовами якого ТОВ Глобалхолдинг зобов`язувалося передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ Нік-Електроніка на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а останнє зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

44. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у звітний період позивачем отримано від ТОВ Глобалхолдинг товар на загальну суму 5 135 506, 95 грн, у т.ч. ПДВ 855 917,83 грн Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи.

45. Господарські операції між ТОВ Нік-Електроніка і ТОВ М.В.І. Консалт оформлені договором поставки від 18.03.2015 №22, за умовами якого ТОВ М.В.І. Консалт (постачальник) зобов`язувалось передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ Нік-Електроніка (покупець) на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а Покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

46. Також судами попередніх інстанцій установлено, що за звітний період позивачем отримано від ТОВ М.В.І. Консалт товару на загальну суму 10 999 871,33 грн., у т.ч. ПДВ 1 833 311,89 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи.

47. Господарські операції між ТОВ Нік-Електроніка і ТОВ Кийрегіонбуд оформлені договором поставки від 12.06.2015 №46, за умовами якого, ТОВ Кийрегіонбуд (постачальник) зобов`язувалось передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ Нік-Електроніка (покупець) на умовах визначених цим Договором, Специфікаціями до нього Товар, а покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цим Договором.

48. За звітний період позивачем отримано від ТОВ Кийрегіонбуд товару на загальну суму 3 720 626,12 грн, у т.ч. ПДВ 620 104,35 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи.

49. Суди першої та апеляційної інстанції також установили, що податкові та видаткові накладні, оформлені постачальниками позивача за вказаними правочинами були надані до перевірки податковому органу, що слідує зі змісту розділу 3 Акту перевірки.

50. Суд звертає увагу на те, що Податковим органом не вказано будь-яких зауважень до правильності оформлення таких документів, а висновки про порушення ТОВ Нік-Електроніка вимог, зокрема, ст.201 Податкового кодексу України в редакції станом на 30.06.2015, ґрунтується на обставинах, які стосуються виключно дотримання підприємствами-постачальниками позивача вимог податкового законодавства.

51. ТОВ «Нік-Електроніка» по договорам поставки отриманий від ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд» вивозило своїм власним транспортом.

52. Отримане ТОВ «Нік-Електроніка» по договорам поставки з ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд» використало у своїй господарській діяльності - виробництві контрольно-вимірювальних приладів.

53. Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що долучені позивачем до справи докази також підтверджують обставини того, що товари, які реалізовувалися згаданим вище по взаємовідносинах з контрагентами: ПП Адітум Маркет, ТОВ Глобалхолдинг, ТОВ М.В.І. Консалт і ТОВ Кийрегіонбуд за період 01.05.2015 30.06.2015.

54. Указане свідчить про те, що господарські операції ТОВ Нік-Електроніка з контрагентами: ПП Адітум Маркет, ТОВ Глобалхолдинг, ТОВ М.В.І. Консалт і ТОВ Кийрегіонбуд за період 01.05.2015 30.06.2015 є реальними, оскільки вплинули на структуру активів та зобов`язань товариства, і в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, а також відображені у поданій ТОВ Нік-Електроніка податковій та фінансовій звітності.

55. Таким чином, відповідною первинною документацією позивачем підтверджено реальність спірних господарських операцій з контрагентами за період, що перевірявся.

56. За таких обставин Верховний Суд погоджується з судами першої та апеляційної інстанції, які дійшли висновку, щодо реальності господарських операцій з поставки товарів.

57. Обґрунтовано суд першої інстанції не взяв до уваги посилання контролюючого органу на недостатність трудових та матеріальних ресурсів для проведення відповідних обсягах робіт контрагентами, оскільки контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів ПП Адітум Маркет, ТОВ Глобалхолдинг, ТОВ М.В.І. Консалт і ТОВ Кийрегіонбуд трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення відповідних видів господарської діяльності, обумовлених укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

58. Крім того, висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку.

59. Податковим органом не заперечувалось належне документальне оформлення вказаних господарських операцій та їх відображення позивачем у податковій звітності.

60. Податкові накладні містять належну деталізацію товарів (послуг), видані контрагентами позивача за оподатковуваними операціями за ставкою, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.

61. Наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб`єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

62. Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

63. Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

64. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 № К/9901/873/18.

65. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

66. Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

67. За статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

68. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

69. Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у §§ 70, 71 рішення від 22 січня 2009 року зазначив: що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1.

70. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що по всіх операціях по продажу товарів контрагентам, позивачем складено податкові накладні, жодних доказів зупинення реєстрації податкових накладних складених позивачем на контрагентів податковим органом не надано.

71. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

72. У межах спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно досліджені первинні документи Товариства, покладені в основу формування податкового обліку, здійснено їх аналіз та надана оцінка кожної господарської операції Товариства з його контрагентами стосовно реальності господарських операцій. Судами першої та апеляційної інстанції при оцінці доказів було дотримано норми процессуального права та правильно застосовані норми матеріального права.

73. Посилання касатора на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постановах висновок Верховного суду, закріплений в постанові від 14.03.2017 у справі №21-1513а16, та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 року №810/2363/13-а, а саме протиправність заниження доходу по господарським операціям з підприємствами, які не підтверджені належними первинними документами, Суд зазначає, що в цій частині доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази, перевірка яких знаходиться за межами касаційного перегляду визначеному статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

74. Крім того Суд зазначає, що касаційна скарга розглянута в межах підстав передбачених п.1 частини четвертої статті 328 КАС України, тобто рішення суддів першої та апеляційної інстанції перевірялися на предмет правильності застосування норм права з урахуванням висновків викладених у вказаних постановах Верховного Суду.

75. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

76. Ураховуючи, що суди першої та апеляційної інстанції прийняли рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

VІІ. Судові витрати

77. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

78. Керуючись статтями 3, 328, 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд-

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

2. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко