Справа № 140/13818/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/13818/20 пров. № А/857/1055/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив: скасувати рішення від 31 грудня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку та зобов`язати внести відповідний запис до реєстру платників єдиного податку про скасування такого рішення; зобов`язати поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи з 01 січня 2019 року до 01 липня 2020 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 січня 2012 року взятий на облік як платник єдиного податку. У кінці травня 2020 року від органів соціального забезпечення дізнався про те, що в нього, як у фізичної особи-підприємця, анульовано з 31 грудня 2018 року реєстрацію платника єдиного податку. Згодом цю інформацію було перевірено через електронний кабінет платника податків, де міститься запис в розділі «дані про реєстрацію платника єдиного податку» - дата анулювання з 31 грудня 2018 року. Вказує, що заяву про перехід на іншу загальну систему оподаткування не подавав, саме рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку він не отримував. Вважає, що у відповідача не було правових підстав, для анулювання реєстрації платника єдиного податку, а тому, відповідачем недотримано встановленого законом порядку, що тягне за собою скасування рішення та відновлення правового стану позивача.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 31 грудня 2018 року № 682 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 01 січня 2019 року по 01 липня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування. Доказів проведення такої документальної перевірки відносно позивача відповідачем не надано. Також, за результатами проведеної камеральної перевірки позивача вимога про сплату боргу не виносилась та позивачу не направлялася, в матеріалах справи відсутні докази на спростування вказаної обставини, а тому оскаржуване рішення є протиправним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що внаслідок порушення позивачем свого обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання у строки встановлені ПК України та наявності податкового боргу на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, відповідачем правомірно прийнято рішення про анулювання платником єдиного податку.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що у відповідача не було правових підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача. Такі дії відповідача вчинені заднім числом без повідомлення та можливості надання будь-яких доказів сплати відповідних податків. Реєстрацію позивача може бути анульовано у випадку виявлення порушень під час документальної перевірки, яка не проводилась відповідачем.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 30 травня 2008 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання, з 01 грудня 2012 року перебував на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку другої групи.

20 грудня 2018 року посадовою особою ГУ ДФС у Волинській області було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо порушень платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено акт перевірки №30001 від 20 грудня 2018 року.

Перевіркою встановлено, що в порушення ч. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, абз. 3 п. 299.11 ст. 299 ПК України, ФОП ОСОБА_1 не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку в розмірі 1321,02 грн.

Із інтегрованої картки платника по єдиному податку з фізичних осіб слідує, що на кожне перше число протягом двох послідовних кварталів (ІІІ -IV квартал 2018) за ФОП ОСОБА_1 рахувався податковий борг, який виник 18 червня 2018 року: станом на 01 липня 2018 року 1311,24 грн; станом на 01 серпня 2018 року - 1311,24 грн; станом на 01 вересня 2018 року 1321,02 грн.; станом на 01 жовтня 2018 року 1321,02 грн; станом на 01 листопада 2018 року - 1321,02 грн; станом на 01 грудня 2018 року - 1321,02 грн.

31 грудня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області прийнято рішення № 682 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Проте, колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до абз. 2 п. 294.1, п. 294.2 п. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Згідно із п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Пунктом 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Абзацом 8 пп.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до пп. 3 п. 299.10. ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно із п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів вважає, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 21 травня 2020 року у справі № 820/5346/17.

Колегія суддів зазначає, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 19 лютого 2019 року в справі №826/7216/17, від 05 лютого 2019 року в справі № 805/206/17-а.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно акту про результати камеральної перевірки від 20 грудня 2018 року №30001 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку в сумі 1321,02 грн. При цьому, контролюючим органом не визначено ані періоду виникнення такої заборгованості ані дати узгодження та відповідно набрання вказаною сумою статусу податкового боргу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що анулювання реєстрації платника єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Мета камеральної перевірки виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

Камеральна перевірка є одним із способів реалізації контрольної функції податкового органу, шляхом якої здійснюється систематичний контроль за своєчасністю нарахування та відображення всіх відомостей, які впливають на правильність декларування платником податків.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що анулювання реєстрації платника єдиного податку можливе і на підставі камеральної перевірки, оскільки камеральна перевірка проводиться виключно щодо даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків з метою виявлення арифметичних або логічних помилок, а наявність податкового боргу по узгодженим сумам податку не є підставою для проведення документальної перевірки.

Разом з цим, відповідачем в порушення вищевказаних норм пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, в акті перевірки не зазначено на підставі яких саме даних ГУ ДФС у Волинській області зроблено висновок про наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу у вказаній сумі, що унеможливлює встановлення джерела походження інформації про несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобов`язання.

Посилання відповідача на те, що згідно з даними інтегрованої картки платника по єдиному податку фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 мав податковий борг станом на 01 липня 2018 року у сумі 1311,24 грн, 01 серпня 2018 року 1311,24 грн, 01 вересня 2018 року - 1321,02 грн, 01 жовтня 2018 року - 1321,02 грн, 01 листопада 2018 року - 1321,02 грн, 01 грудня 2018 року 1321,02 грн, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ані акт перевірки від 20 грудня 2018 року №30001, ані оскаржуване рішення №682 від 31 грудня 2018 року не містять посилань на зазначені обставини.

Крім того, зазначення відповідачем про несплату податкового боргу з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів не може бути підставою для застосування до позивача наслідків щодо анулювання свідоцтва платника єдиного податку із посиланням на норми абз. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, оскільки зазначені положення передбачають обов`язок платника перейти на сплату інших податків і зборів, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Також, ані з акту перевірки, ані із оскаржуваного рішення, в якому взагалі не зазначено період виникнення боргу, неможливо встановити протягом яких саме послідовних кварталів встановлена наявність у позивача податкового боргу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Податковим кодексом України не передбачено, що за певних обставин може бути перенесено перехід на загальну систему оподаткування або прийняття вказаного спірного рішення на більш пізніший строк, ніж це передбачено абз. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

У пункті 76.2 ст. 76 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

В порушення зазначених вимог в акті перевірки контролюючим органом не зазначено фактів заниження або завищення податкових зобов`язань платника.

Відсутність в акті перевірки деталізації обставин податкового правопорушення суперечить приписам пункту п. 1.7. та п. 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 березня 2013 року № 395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року (далі - Порядок № 395).

Згідно із п.1.4 Порядку № 395 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7 Порядку № 395).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 395 в акті перевірки повинно бути зазначено вид перевірки, підстава та предмет перевірки, період, який охоплено перевіркою, перелік документів, які використано під час перевірки, вид порушення вимог Податкового кодексу України, які встановлено під час перевірки та міра відповідальності, яка повинна бути застосована за виявлені порушення.

Колегія суддів вказує на те, що для застосування абз. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України в акті перевірки, контролюючим органом необхідно було зазначити, протягом яких саме двох послідовних кварталів утворилася у позивача заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб, періоду виникнення боргу.

При цьому, в акті перевірки від 20 грудня 2018 року №30001 відсутня будь-яка інформація про період, за який встановлено порушення позивачем сплати єдиного податку, у яких двох послідовних кварталах утворилася у позивача заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб.

Пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Всупереч наведеним положенням, будь-яких доказів направлення позивачу акту перевірки або оскаржуваного рішення, матеріали справи не містять.

Долучені до відзиву на позовну заяву копії конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення чи виплату поштового переказу не є належними доказами того, що позивачу вручено копії вищевказаних рішення і акту, оскільки не містять жодної інформації про отримання.

Положеннями пункту 86.7. 86.2 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду (п.п. 86.7.3 п.86.7. 86.2 ст. 86 ПК України).

Таким чином, неповідомляючи позивача про наявність податкового боргу та про акт перевірки, податковий орган, всупереч наведеним положенням позбавив позивача права брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки та надати свої заперечення на акт перевірки.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно із п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, в силу положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України, чого зроблено не було.

З матеріалів справи слідує, що за результатами проведеної камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 , контролюючим органом ні податкове повідомлення-рішення, ні вимога про сплату боргу не виносились та позивачу не направлялися.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у спірному рішенні про виключення з реєстру платників єдиного податку від 31 грудня 2018 року № 682 підставою для анулювання реєстрації платника податків зазначена лише інформація про наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку абз. 3 п. 299.10 та абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. Податкового кодексу України, втім, контролюючим органом не зазначено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акту перевірки, як це вимагає п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України.

Також, з огляду на суму податкового боргу 1321,02 грн та вимоги п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України щодо можливості, за наявності підстав, контролюючим органом анулювати свідоцтво платника єдиного податку, колегія суддів вважає неспівмірною застосовану санкцію до позивача, у вигляді анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Крім цього, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що контролюючим органом повідомлялося про нарахування позивачу штрафних санкцій за період з 18 червня 2018 року по 20 грудня 2018 року в розмірі 1321,02 грн.

Отже, за відсутності обставин реальної обізнаності заявника із існуванням податкового боргу або об`єктивної неспроможності заявника не знати про існування податкового боргу, колегія суддів вважає, що відповідачем не забезпечено виконання положень ч. 2 ст. 2 КАС України при винесенні оскарженого рішення.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи допущені відповідачем порушення умов та порядку прийняття оскаржуваного рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, приходить до висновку про те, що контролюючим органом не було дотримано процедури виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, отже не доведено правомірності рішення ГУ ДФС у Волинській області №682 від 31 грудня 2019 року про анулювання свідоцтва платника податку ФОП ОСОБА_1 , що зумовлює скасування такого рішення в судовому порядку.

Щодо позовних вимог про зобов`язання податкового органу поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно п. 19-3.1 ст. 19-3 Податкового кодексу України до функцій державних податкових інспекцій належать: здійснення сервісного обслуговування платників податків; здійснення реєстрації та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб, реєстрів, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконання інших функцій сервісного обслуговування платників податків, визначених законом.

Відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки рішення від 31 грудня 2018 року № 682 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку є протиправним, то повним, всебічним та об`єктивним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки вказаним у мотивувальній частині постанови апеляційного суду обставинам, а тому оскаржуване рішення суду слід змінити у частині мотивів задоволення позовних вимог, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 140/13818/20 змінити в частині мотивів задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року.