Справа № 160/10944/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Тропіна В.В.,
представника відповідача: Пономаренка О.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
10.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобов`язання з орендної плати за землю за 2016-2019р.р., прийняті відповідачем з порушенням встановленої Податковим кодексом України (далі - ПК України) процедури, а саме: без проведення податкової перевірки та поза межами встановленого ст.102 ПК України строку давності, складені не за тією формою, що мали складатися, та не містять інформації щодо того, за які саме земельні ділянки та за який період ними нараховано грошові зобов`язання позивачеві, а також без надання до них відповідних розрахунків цих зобов`язань, що свідчить про їх протиправність та необґрунтованість. Крім того, відповідачем при нарахуванні орендної плати за 2018-2019р.р. не враховано, що договори оренди земельних ділянок, що перебували у користуванні позивача, є припиненими 25.04.2018р. та не переукладалися сторонами на новий строк, а тому нарахування ОСОБА_1 орендної плати за період з травня по грудень 2018 року та за 2019 рік є незаконним. Більш того, нерухоме майно, що розташовується на цих земельних ділянках, та належало позивачеві, було відчужене останнім 16.09.2019р. на користь ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування. Також позивач зауважував, що ним належним чином виконувалися умови договорів оренди цих земельних ділянок в частині сплати передбачених договорами сум орендної плати за 2016-2018р.р., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а також поданими ОСОБА_1 деклараціями з орендної плати за землю за цей період. При цьому, розрахунок та визначення бази оподаткування - нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснено відповідачем поза межами наданих йому повноважень, оскільки таких повноважень податковим органам не делеговано. Натомість позивач правомірно при розрахунку зобов`язань з орендної плати за землю використовував нормативну грошову оцінку, вказану у договорах оренди земельних ділянок. Також позивач зазначав, що спірні податкові повідомлення-рішення в порушення приписів ст.ст.42, 58 ПК України не були направлені на її адресу.
На виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2020 року позивачем 23.09.2020р. подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви із долученням відповідних документів, чим усунуто вищеозначені недоліки позовної заяви.
27 жовтня 2020 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
27 жовтня 2020 року до канцелярії суду від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в порядку та з дотриманням приписів чинного податкового законодавства України, зокрема, відповідно до ст.ст.287, 288 та 289 ПК України та з урахуванням рішень Дніпропетровської міської ради, якими встановлено ставки орендної плати за користування земельними ділянками та затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська. Також відповідач зауважував, що позивачем подавалися податкові декларації з орендної плати за землю з фізичних осіб, в яких було невірно зазначено нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що перебували в користуванні у позивача, а тому, відповідно, невірно розраховано річні суми орендної плати за користування ними, водночас, контролюючим органом було отримано від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформацію щодо вірного розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що перебували в користуванні у позивача, на підставі якої і здійснено відповідні нарахування грошових зобов`язань з орендної плати за 2016-2019р.р. Оскільки орендна плата нараховувалася позивачеві як фізичній особі, податкові повідомлення-рішення складено за формою «Ф» та надіслано їх на поштову адресу позивача в порядку приписів ст.42 ПК України, однак, рекомендований поштовий лист, яким їх було надіслано ОСОБА_1 , повернувся до контролюючого органу 19.08.2019р. Крім того, відповідач зазначав, що, а його думку, безпідставними є посилання позивача на закінчення строку дії договорів оренди, як на підставу припинення нарахування грошових зобов`язань з орендної плати, оскільки навіть якщо договір оренди земельної ділянки державної або комунальної форми власності і скінчився, проте підлягає поновленню і платник продовжує користуватися такою земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та не отримав письмового заперечення від орендодавця щодо використання земельної ділянки, то до поновлення у встановленому законом порядку договору оренди земельної ділянки, такий платник повинен сплачувати орендну плату відповідно до умов попереднього договору, але не нижче розміру, встановленого п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України. Також відповідач зауважував на безпідставності доводів позивача про порушення контролюючим органом строків давності, передбачених ст.102 ПК України, при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень, та зазначав, що затримка у їх надсиланні (врученні) (не до 1 липня поточного року), хоча і є порушенням процедури їх направлення, однак, не змінює суті спірних рішень і не може бути підставою для їх скасування та звільнення позивача від сплати податкових зобов`язань.
Представник позивача в підготовче судове засідання 27 жовтня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 23.10.2020 року на електронну адресу суду від нього надійшла заява про відкладення розгляду справи через сімейні обставини.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 27 жовтня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Підготовче судове засідання відкладено на 24.11.2020 року на 14:00 год.
26 листопада 2020 року до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача про залучення Дніпровської міської ради до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Відповідно до довідок начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року №227, від 01 грудня 2020 року №236 та від 08 грудня 2020 року №240, суддя ОСОБА_4 з 26.11.2020 року по 27.11.2020 року, включно, з 01.12.2020 року по 04.12.2020 року, включно, та з 07.12.2020 року по 11.12.2020 року, включно, перебувала у щорічній відпустці.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 22 грудня 2020 року об 11:30год.
Представник позивача в підготовче судове засідання 22 грудня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 22 грудня 2020 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, проте 22.12.2020 року на електронну адресу суду від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні, призначеному на аналогічну дату та час.
- письмові пояснення відносно того, чи враховувалося під час визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відчуження ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, розміщене на земельних ділянках, орендна плата за користування якими визначена цими податковими повідомленнями-рішеннями, яке відбулося 16.09.2019р.
У судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2021р. на 14:45год.
19 січня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2021р. відповідачем надано витребуваний судом детальний розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, а також додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що під час визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відчуження позивачем права власності на нерухоме майно, розміщене на земельних ділянках, орендна плата за користування якими визначена цими податковими повідомленнями-рішеннями, яке відбулося 16.09.2019р., враховане не було, оскільки це відбулося після винесення спірних рішень, при цьому, позивач мав право звернутися до контролюючого органу з метою проведення зустрічної звірки та перерахунку грошових зобов`язань з орендної плати за землю.
У судових засіданнях представник позивача підтримав пред`явлений позов та, посилаючись на викладені в ньому та у відповіді на відзив доводи, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні пред`явлений позов не визнав та, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях доводи, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 07.11.2002р., згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3146 від 20.12.2001р., зареєстрованого КП «Дніпропетровське МБТІ» 07.11.2002р. та записаного в реєстрову книгу №30НФ за реєстровим №1612-5, перебувала частина нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 - частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м.
03 липня 2003 року між ОСОБА_1 , як орендарем, та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, укладено три договори оренди земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 03.07.2003р. та за реєстровані в реєстрі за номерами:
16 вересня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдаровуваним, укладено два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. 16.09.2019р. та зареєстровані в реєстрі за номерами 2675 та 2676, відповідно до яких дарувальник добровільно подарував, а обдаровуваний прийняв в дар частину нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 - частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181259443 від 17.09.2019р. за ОСОБА_2 на підставі вищевказаних договорів дарування від 16.09.2019р. зареєстровано право приватної власності на вищевказане нерухоме майно, а саме: частину нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 - частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м. (дата державно реєстрації 16.09.2019р.).
Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», нормативну грошову оцінку (далі - НГО) земель м. Дніпропетровська затверджено із базовою вартістю 1 кв.м землі - 306,35 грн. (пункт 1.2) та введено її в дію з 1 січня 2016 року.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27 квітня 2016 року №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» вирішено внести зміни до вказаного рішення, виклавши пункт 1.2 в такій редакції: « 1.2. Нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська базовою вартість 1 кв. м землі 306,305 грн., визначену станом на 1 січня 2013 року».

Листом від 17 травня 2019 року №18-4-0.38-766/107-19 «Про надання інформації» Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило начальника управління доходів департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради у відповідь на його запит від 17 травня 2019 року №12/14-1321, що нормативна грошова оцінка запитуваних земельних ділянок згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» від 25.11.2016р. №489, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.12.2016р. за №1647/29777, а саме:

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0981га у 2016 році становить - 4692,16грн., у 2017 році - 3978,96грн., у 2018 році - станом на 01.07.2018р. - 3978,96грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. - 5968,45грн.;

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1144га у 2016 році становить - 4468,73грн., у 2017 році - 3789,49грн., у 2018 році - станом на 01.07.2018р. - 3789,49грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. - 5684,23грн.;

- нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1589га у 2016 році становить - 4558,10грн., у 2017 році - 3865,28грн., у 2018 році - станом на 01.07.2018р. - 3865,28грн., за 2018 рік станом на 01.01.2019р. - 5797,92грн.

Вказаний лист Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17 травня 2019 року №18-4-0.38-766/107-19 інформацією про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок доведено Дніпровською міською радою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області листом департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 21.05.2019р. №12/14-142.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням вищевказаних рішень Дніпровської міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» та інформації, наданої Дніпровською міською радою та Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, винесено наступні податкові повідомлення-рішення (форма «Ф»), яким ОСОБА_1 згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 ПК України визначено наступні суми податкових зобов`язань за платежем «орендна пата з фізичних осіб»:

- від 26.04.2019 року №269979/1-5353-0461 на загальну суму 206719,09грн., з яких за 2016 рік - 71086,22грн., за 2017 рік - 60281,24грн. та за 2018 рік -75351,63грн.;

- від 26.04.2019 року №26998/1-5353-0461 на загальну суму 445991,15грн., з яких за 2016 рік - 153366,81грн., за 2017 рік - 130055,30грн. та за 2018 рік - 162569,04грн.;

- від 26.04.2019 року №269980/1-5353-0461 на загальну суму 462068,61грн., з яких за 2016 рік - 158895,37грн., за 2017 рік - 134743,66грн. та за 2018 рік - 168429,58грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 90422,02грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 202115,49грн.;

- від 27.05.2019 року №-0461 на загальну суму за 2019 рік - 195082,77грн.

Незгода позивача з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Так, відповідно до приписів статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 статті 288 ПК України встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України).

За змістом приписів п.288.4 та п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області

При цьому, п.288.7 ст.288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Так, відповідно до п.285.1 ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.286.2 та п.286.3 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Водночас, відповідно до абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Абзацами 2-4 пункту 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16).

Із установлених судом обставин справи слідує, що ОСОБА_1 з 2002р. володіла на праві приватної власності частиною нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 - частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м., у зв`язку із чим 03 липня 2003 року між ОСОБА_1 , як орендарем, та Дніпропетровською міською радою, як орендодавцем, укладено три договори оренди земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частини земельної ділянки загальною площею 0,0981га (площа частки складає 0,0505га), для фактичного розміщення гаража, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0077; земельної ділянки площею 0,1144га для фактичного розміщення адміністративно-побутового корпусу, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0076; частки земельної ділянки загальною площею 0,1589га (площа частки складає 0,1162га) для фактичного розміщення проїзду, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом №:01:009:0078.

Однак, в подальшому ОСОБА_1 у вересні 2019 року відчужено ОСОБА_2 нерухоме майно, яке розташоване на вищевказаних орендованих земельних ділянках, що підтверджується договорами дарування від 16 вересня 2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181259443 від 17.09.2019р., відповідно до якого за ОСОБА_2 на підставі вищевказаних договорів дарування від 16.09.2019р. зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, що раніше належало ОСОБА_1 , а саме: частину нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: літ.М-1 - частина будівлі гаража: приміщення №№1,2,6 загальною площею 228,3кв.м.; літ.Н-2 - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 584,6кв.м. (дата державно реєстрації 16.09.2019р.).

За таких обставин, з моменту набуття права власності ОСОБА_2 на будівлі, що розташовані на орендованих позивачем земельних ділянках, для позивача така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Така позиція відповідає висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 7 липня 2015 року у справі 826/12388/13-а: «Незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно».

Також аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 27 січня 2020 року у справі №804/886/18 (адміністративне провадження №К/9901/26098/19).

Наведені висновки Верховного Суду враховуються судом при розгляді цієї справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Разом з тим, безпідставними є посилання позивача на те, що оренда вищевказаних земельних ділянок для нього припинилася 25.04.2018р., тобто після закінчення терміну дії договорів оренди, через те, що пролонгації дії цих договорів не відбулося і ОСОБА_1 з клопотанням про продовження їх дії до орендодавця не зверталася, оскільки судом встановлено, що після закінчення дії договорів оренди 25.04.2018р. позивач фактично продовжила користування цими земельними ділянками, позаяк на них розташовувалося належне їй нерухоме майно.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ст.34 цього Закону).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що законодавством передбачено процедуру комунікації між орендарем і орендодавцем перед закінченням і після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки задля з`ясування можливості пролонгації договору шляхом укладення додаткової угоди чи припинення договірних відносин.

При цьому, слід зазначити, що принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає у покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, предметом дослідження у питанні наявності/відсутності у позивача обов`язку здійснювати плату за землю за користування на умовах оренди земельної ділянки є не лише обставини щодо закінчення установленого договором оренди строку, а й фактичного припинення користування об`єктом землекористувачем.

Враховуючи те, що строк дії договорів оренди земельних ділянок закінчився 25.04.2018р., а позивач продовжував користуватися земельними ділянками, які належать до земель комунальної власності, позаяк на них розташовувалося належне йому нерухоме майно, суд доходить висновку, що за позивачем за час фактичного користування земельними ділянками зберігався обов`язок сплачувати податкові зобов`язання з орендної плати за землю аж до відчуження цього нерухомого майна іншій особі, а саме: ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 була платником орендної плати з фізичних осіб протягом періоду з 01.01.2016р. по 01.09.2019р., а отже нарахування грошових зобов`язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями за цей період є правомірним та обґрунтованим.

Іншим спірним питанням, що належить вирішити у цій справі, є визначення розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка має враховуватись як база оподаткування при визначенні позивачеві розміру орендної плати за землю у період з січня 2016 року по серпень 2019 року, включно.

На переконання позивача, відповідач діяв не у спосіб, визначений законами України, здійснюючи розрахунок належного до сплати податку з орендної плати за землю на підставі інформації з листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17 травня 2019 року №18-4-0.38-766/107-19, який, на думку позивача, не відповідає формі надання інформації про НГО землі.

Як слідує з наведених вище приписів п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 та п.286.1 ст.286 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, при цьому, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, нарахування фізичним особам сум орендної плати за землю проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням НГО земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Щодо посилань позивача на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі листа органу Держгеокадастру, що не відповідає встановленій законом формі (витяг або довідка), суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема пунктом 286.1 статті 286 ПК України, не встановлено певну форму, в якій Держгеокадастр повинен надати інформацію контролюючому органу і надання такої інформації у формі листа, у разі якщо остання відповідає відомостям ДЗК, не може бути безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 відносно того, що з наданої Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформації про розмір НГО земельних ділянок по АДРЕСА_1 неможливо визначити про яку саме ділянку йдеться, оскільки з наданої інформації чітко видно, що в ній зазначено розмір НГО земельних ділянок із розрізненням їх за розміром площі і вказаний в цьому листі розмір площ земельних ділянок повністю співпадає з розміром площ земельних ділянок, що орендувалися позивачем, що, в свою чергу, надає змогу ідентифікувати відносно якої земельної ділянки вказано ту чи іншу НГО.

Відносно доводів ОСОБА_1 про те, що розмір НГО земельних ділянок було визначено в договорах їх оренди і відповідач не може її змінювати, суд зауважує, що в самих договорах вказано, що грошова оцінка земельних ділянок зазначається саме станом на момент укладення цих договорів (п.1.3 договорів) і жодних застережень про неможливість її зміни протягом строку оренди договори не містять, натомість, судом встановлено, що рішеннями Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», від 27 квітня 2016 року №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15 липня 2015 року №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» затверджено та введено в дію з 01.01.2016р. нову НГО земель м. Дніпропетровська базовою вартість 1 кв. м землі 306,305 грн., визначену станом на 1 січня 2013 року, при цьому, відповідач, як контролюючий орган, самостійно не визначав та не змінював НГО орендованих земельних ділянок, а використовував інформацію про її розмір, надану компетентним органом, як то передбачено п.286.1 ст.286 ПК України.

Судом досліджено наданий відповідачем на вимогу суду детальний розрахунок грошових зобов`язань з орендної плати, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями, та з`ясовано, що при їх розрахунку відповідачем враховано інформацію щодо НГО земельних ділянок станом на 2016, 2017, 2018 та 2019р.р., при цьому, обчислення здійснено з урахуванням конкретної площі земельних ділянок, що перебувала у користуванні позивача (в тому числі, щодо частини земельної ділянки кадастровий №:01:009:0077 загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га; земельної ділянки площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076; а також частки земельної ділянки загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078), із множенням на 3 відсотки відповідно до вимог п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, яким передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що з 1 вересня 2019 року (враховуючи положення частини другої пункту 286.5 статті 286 ПК України), внаслідок відчуження 16 вересня 2019 року нерухомого майна, яке перебувало на спірних земельних ділянках, у позивача був відсутній обов`язок із сплати земельного податку (орендної плати). Разом з тим, до 1 вересня 2019 року орендна плата мала ним сплачуватись, виходячи із НГО, визначеної у інформації, наданої Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Отже, належною до сплати сумою орендної плати за період з 1 січня 2016 року по 31 серпня 2019 року, включно, є:

За 2016 рік:

- за земельну ділянку площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076 - 153366,81грн. = 1144кв.м. х 4468,73грн. х 3%;

- за земельну ділянку загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077 - 71086,22грн. = 505кв.м. х 4692,16грн. х 3%;

- за земельну ділянку загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078 - 158895,37грн. = 1162кв.м. х 4558,10грн. х 3%;

За 2017 рік:

- за земельну ділянку площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076 - 130055,30грн. = 1144кв.м. х 3789,49грн. х 3%;

- за земельну ділянку загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077 - 60281,24грн. = 505кв.м. х 3978,96грн. х 3%;

- за земельну ділянку загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078 - 134743,66грн. = 1162кв.м. х 3865,28грн. х 3%;

За 2018 рік:

- за земельну ділянку площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076 - 65027,65грн. (І півріччя) = 1144кв.м. х 3789,49грн. х 3% = 130055,30грн./2;

- за земельну ділянку площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076 - 97541,39грн. (ІІ півріччя) = 1144кв.м. х 5684,23грн. х 3% = 195082,77грн./2;

- загальна сума 162569,04грн.;

- за земельну ділянку загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077 - 30140,62грн. (І півріччя) = 505кв.м. х 3978,96грн. х 3% = 60281,24грн./2;

- за земельну ділянку загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077 - 45211,01грн. (ІІ півріччя) = 505кв.м. х 5968,45грн. х 3% = 90422,02грн./2;

- загальна сума - 75351,63грн.;

- за земельну ділянку загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078 - 67371,83грн. (І півріччя) = 1162кв.м. х 3865,28грн. х 3% = 134743,66грн./2;

- за земельну ділянку загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078 - 101057,75грн. (ІІ півріччя) = 1162кв.м. х 5797,92грн. х 3% = 202115,49грн./2;

- загальна сума - 168429,58грн.

За період з 01.01.2019р. по 31.08.2019р., включно (243 дня):

- за земельну ділянку площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076 - 129876,21грн. із розрахунку: 1144кв.м. х 5684,23грн. х 3% = 195082,77грн./365 днів = 534,47 х 243дні = 129876,21грн.;

- за земельну ділянку загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077 - 60198,39грн. із розрахунку: 505кв.м. х 5968,45грн. х 3% = 90422,02грн./365днів = 247,73грн. х 243 дні = 60198,39грн.;

- за земельну ділянку загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078 - 134558,82грн. із розрахунку 1162кв.м. х 5797,92грн. х 3% = 202115,49грн./365 днів = 553,74грн. х 243 дні = 134558,82грн.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року:

- №269979/1-5353-0461, яким позивачеві визначено грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою загальною площею 0,0981га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,0505га, кадастровий №:01:009:0077, на загальну суму 206719,09грн., з яких за 2016 рік - 71086,22грн., за 2017 рік - 60281,24грн. та за 2018 рік -75351,63грн.;

- №26998/1-5353-0461, яким позивачеві визначено грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою площею 0,1144га кадастровий №:01:009:0076, на загальну суму 445991,15грн., з яких за 2016 рік - 153366,81грн., за 2017 рік - 130055,30грн. та за 2018 рік - 162569,04грн.;

- №269980/1-5353-0461, яким позивачеві визначено грошові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за користування земельною ділянкою загальною площею 0,1589га, з якої площа орендованої позивачем частки складає 0,1162га, кадастровий №:01:009:0078, на загальну суму 462068,61грн., з яких за 2016 рік - 158895,37грн., за 2017 рік - 134743,66грн. та за 2018 рік - 168429,58грн. -

є правомірним та обґрунтованими, а, отже, скасуванню не підлягають, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р.:

- №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 30223,63грн. (із розрахунку: нарахована цим рішенням сума зобов`язань: 90422,02грн. - сума, яка має бути визначена до сплати: 60198,39грн. = 30223,63грн.);

- №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 67556,67грн. (із розрахунку: нарахована цим рішенням сума зобов`язань:202115,49грн. - сума, яка має бути визначена до сплати: 134558,82грн. = 67556,67грн.);

- №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 65206,56грн. (із розрахунку: нарахована цим рішенням сума зобов`язань:195082,77грн. - сума, яка має бути визначена до сплати: 129876,21грн. = 65206,56грн.) -

є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки в цій частині нарахування грошових зобов`язань позивачеві здійснено без урахування того, що з 1 вересня 2019 року, внаслідок відчуження 16 вересня 2019 року нерухомого майна, яке перебувало на спірних земельних ділянках, у позивача припинився обов`язок із сплати орендної плати за користування цими земельними ділянками, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що спірні податкові повідомлення-рішення мають містити загальний розмір податкового зобов`язання і у разі їх оскарження в судовому порядку останні вважаються неузгодженими, при цьому, фактично сплачені платником податків платежі не можуть враховуватись судом при наданні правової оцінки таким податковим повідомленням-рішенням, що є предметом позову, і сума визначених ними зобов`язань зменшенню на суму самостійно сплачених позивачем платежів не підлягає.

Також суд зазначає, що безпідставними є доводи позивача відносно того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням встановленої ПК України процедури, а саме: без проведення податкової перевірки та поза межами встановленого ст.102 ПК України строку давності, складені не за тією формою, що мали складатися, та не містять інформації щодо того, за які саме земельні ділянки ними нараховано грошові зобов`язання позивачеві, а також без надання до них відповідних розрахунків цих зобов`язань, що свідчить про їх протиправність та підставою для скасування, з огляду на таке.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Отже, приписами п.58.1 ст.58 ПК України передбачено можливість надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення-рішення або у разі, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, або за результатами проведеної перевірки у разі виявлення відповідних обставин, перелічених у цій нормі.

Як слідує з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вони прийняті згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 ПК України.

При цьому, згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Водночас, як зазначалося вище, в силу приписів абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення приймалися відповідачем в порядку приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, оскільки абз.1 п.286.5 ст.286 цього Кодексу контролюючому органу надано повноваження самостійно визначати суму грошових зобов`язань з орендної плати фізичним особам і саме відповідач є відповідальним за нарахування сум цих податкових зобов`язань, тому задля їх визначення проведення податкової перевірки не потребується і позивач помилково вважав, що така перевірка мала бути проведена.

З огляду на це, також помилковими є доводи позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення складені не за тією формою, що мали складатися.

Так, відповідно до п.2 розділу ІІ «Порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень» Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015р. №1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року №846) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами, зокрема, як:

«Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

«Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та застосування за наслідками таких перевірок передбачених Кодексом штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових та/або інших зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) та пені (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу) (додатки 2, 3);

«Р1» - у разі виявлення за результатами перевірок заниження або завищення суми податкового кредиту та/або суми податкових зобов`язань для цілей розділу V Кодексу, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов`язань за результатами перевірки (крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки) (додатки 4, 5).

Зважаючи на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято в порядку приписів п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України і контролюючим органом самостійно визначено податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства, вони правомірно складені саме за формою «Ф».

Суд також не погоджується з доводами ОСОБА_1 відносно того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті поза межами встановленого ст.102 ПК України строку давності, з огляду на таке.

Як було вказано вище, абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.287.5, п.287.9, п.287.10 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

За приписами п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Визначаючи граничний строк для самостійного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань з орендної плати за 2016 рік, позивач відштовхувався від дати подання податкової декларації з плати за землю (13.02.2016р.), однак, ОСОБА_1 не враховано, що за приписами п.286.2 та п.286.3 ст.286 ПК України подання податкової декларації з плати за землю передбачено для всіх платники плати за землю, які самостійно обчислюють суму податку, крім фізичних осіб, про що прямо зазначено у цій нормі Кодексу, позаяк нарахування фізичним особам сум земельного податку (орендної плати) проводиться контролюючими органами і подання ними податкових декларацій, які передбачають самостійне обчислення таких грошових зобов`язань, не передбачено. Таким чином, і відраховування граничного строку для самостійного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб від дня граничного строку подання податкової декларації є безпідставним.

При цьому, з сукупного аналізу вищенаведених норм слідує, що граничним строком для самостійного визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік є 01 липня 2019 року, а враховуючи, що спірні податкові повідомлення-рішення, яким визначені грошові зобов`язання позивача за 2016 рік, були прийняті 26.04.2019р., тобто до 01.07.2019р., строк давності щодо їх прийняття відповідачем порушено не було.

Також суд зауважує, що затримка контролюючим органом встановлених п.286.5 ст.286 ПК України строків надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень та відсутність в цих рішеннях інформації щодо того, за які саме земельні ділянки ними нараховано грошові зобов`язання позивачеві, а також без надання до них відповідних розрахунків цих зобов`язань, не може беззаперечно свідчить про протиправність цих рішень та слугувати підставою для їх скасування, оскільки ці процедурні порушення не можуть самі по собі нівелювати законність таких рішень і обов`язок платника податку щодо сплати передбачених чинним законодавством грошових зобов`язань з орендної плати.

Крім того, суд зазначає про безпідставність доводів позивача про те, що спірні податкові повідомлення-рішення в порушення приписів ст.ст.42, 58 ПК України не були направлені на її адресу, оскільки ці твердження спростовано наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до яких оскаржувані рішення були надіслані на поштову (податкову) адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , проте, рекомендоване поштове відправлення, яким вони направлялися позивачеві, повернулося на адресу контролюючого органу 19.08.2019р. через неможливість вручення адресату.

За таких обставин, наведені позивачем доводи не спростовують вищевказаних висновків суду, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, підлягають відшкодуванню на користь останньої шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у цій справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1051,00грн.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 30223,63грн. (тридцять тисяч двісті двадцять три гривні 63 копійки).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 67556,67грн. (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень 67 копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.05.2019р. №-0461 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік на суму 65206,56грн. (шістдесят п`ять тисяч двісті шість гривень 56 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 1051,00грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова