Справа № 640/12546/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ №640/12546/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»
доГоловного управління Державної податкової служби у Сумській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обставини, викладені в акті про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами є не доведеними, а факти, що наведені в ньому, необґрунтованими та такими, що не можуть бути покладені в обґрунтування накладення штрафних санкцій на Товариство.

Позивач здійснює, зокрема, реалізацію алкогольних напоїв на підставі виданої контролюючим органом ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та не є виробником таких товарів; напої, які контролюючий орган вважає немаркованими, придбані позивачем у постачальника на підставі раніше укладеного договору поставки.

До того ж, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що продавці алкогольних напоїв, до яких відноситься і позивач, зобов`язані перевіряти акцизні марки, наклеєні на прийняті для реалізації алкогольні напої, на предмет їх наявності в реєстрі ДПС.

Крім того, позивач вважає, що контролюючий орган вийшов за межі наданих повноважень при проведенні фактичної перевірки в частині витребування первинної документації щодо постачання та переміщення алкогольних напоїв, які контролюючий орган вважає немаркованими.

Позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши що відповідно до БД АІС «Акцизні марки» марки акцизного податку, якими маркована алкогольна продукція, що знаходиться в реалізації у позивача за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, 1, не видавалися виробникам алкогольних напоїв. Крім того зауважив, що співробітниками контролюючого органу повністю описані алкогольні напої, які контролюючий орган вважає немаркованими в акті перевірки, який підписано уповноваженою особою позивача.

Також зауважив, що предметом фактичної перевірки була перевірка саме дотримання позивачем законодавства щодо вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, а тому вимога про отримання документів щодо переміщення алкогольних напоїв, які контролюючий орган вважає немаркованими, є правомірною, а відмова позивача від надання таких документів - ні.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти висновків контролюючого органу, викладених у відзиві, посилаючись на ті ж самі обставини, що й в позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надав свої заперечення щодо відповіді на відзив позивача, в яких підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області 21 лютого 2020 року, на підставі наказу від 17 лютого 2020 року №311, проведено фактичну перевірку магазину, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 1, та належить суб`єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКО» з питань дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО» пунктів 226.9, 226.11 статті 226 та пункту 85 статті 85 Податкового кодексу України.

Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки від 21 лютого 2020 року №190/18-28-32-01/32104254.

На підставі зазначеного вище акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн. та податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 17000,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 27 травня 2020 року №17224/6/99-00-0805-06-06 залишені без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи таке рішення контролюючого органу протиправним позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України, та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Відповідно до підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до пункту 226.1 статті 226 Податкового кодексу України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

В силу приписів пункту 226.2 статті 226 Податкового кодексу України, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Відповідно до пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Відповідно до пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251, маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Для алкогольних напоїв імпортного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, а також алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Відповідно до абзацу 19 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Разом з тим, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Склад правопорушення, за яке статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Аналогічний висновок викладено і Верховним Судом у його постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 810/3903/16 (адміністративне провадження № К/9901/36576/18).

Так, Верховний Суд у своїх постановах від 10 червня 2020 року у справі №808/4108/16 (касаційне провадження № К/9901/38095/18), від 08 серпня 2019 року у справі №808/4653/14 (адміністративне провадження № К/9901/7273/18) зазначив, що хоча маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку і здійснюється виробниками цієї продукції, втім порушенням норм Закону №481 щодо правил торгівлі такими напоями є саме виробництво, зберігання, транспортування, реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку; немаркованими ж вважаються алкогольні напої, марковані марками акцизного податку, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Разом з тим, суд звертає увагу, що необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання рішення про застосування фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, у тому числі і докази на підтвердження не маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або маркування марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Як вбачається з акта перевірки, в ході проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, 1, встановлено факт зберігання з метою подальшої реалізації алкогольних напоїв, які марковані марками акцизного податку з явними ознаками підробки; відповідно до БД АІС «Акцизні марки» марки акцизного податку, якими маркована алкогольна продукція, що знаходиться в реалізації у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО», не видавались виробникам алкогольних напоїв.

Однак, всупереч вищезазначеним нормам та положенням частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування своїх заперечень та правомірності прийняття спірного рішення про застосування штрафних санкцій не надано до суду жодних доказів, які б надали можливість підтвердити неналежне походження марок акцизного податку вказаних алкогольних напоїв. Також не було долучено до матеріалів справи і належних доказів того, що зазначені у акті перевірки марки акцизного податку не видавались виробнику алкогольної продукції.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № П/811/694/17 (адміністративне провадження № К/9901/3745/17).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що марки акцизного податку, зазначені в акті перевірки, які не видавались виробнику продукції, не могли бути встановлені позивачем як такі під час придбання такої алкогольної продукції, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» не має доступу до бази даних АІС «Акцизні марки» та не має змоги пересвідчитись у їх легальності, зокрема, і у тому, що такі акцизні марки видавались виробнику алкогольної продукції.

Щодо посилань представника відповідача на те, що бази даних АІС «Акцизні марки» є у вільному доступі в електронному кабінеті платника податків, суд зазначає, що такий доступ має лише тестовий характер та не може слугувати належним та допустимим доказом в порушення позивачем норм чинного законодавства, а саме не перевірки придбаних алкогольних напоїв з чинним маркуванням.

У зв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язку щодо доведеності правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №, а тому останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн., за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Як встановлено судом, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом за порушення позивачем приписів статті 44 пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, згідно вимог якого, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Позивач, наголошуючи на протиправності спірного податкового повідомлення-рішення зазначає, що податковим органом не було надіслано запит щодо надання копій документів.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що порядок надання платниками податків документів контролюючим органам саме під час перевірок врегульовано статтею 85 Податкового кодексу України.

Надання інформації та підтверджуючих її документів в інших випадках, тобто поза межами перевірки, підпадає під дію статті 73 Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача відносно необхідності надсилання запиту про отримання запитуваних документів.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

При цьому, згідно пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Мотивуючи вимогу про надання копій документів в рамках проведення перевірки, фіскальний орган зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у порядку, встановленому саме статті 85 ПК України, що у протилежному випадку є порушенням з боку податкового органу норми прямої дії статті 19 Конституції України.

Як зазначено вище, відповідно до пункту 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Разом з тим, матеріали справи не містять копії акта, який засвідчує факт відмови позивача надати копії запитуваних документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу, натомість, позивач наголошує, що не спростовано відповідачем, що частину запитуваних документів було надано під час проведення перевірки.

Тому суд приходить до висновку, що такі дії відповідача також свідчать про недоведеність встановлених під час перевірки обставин, а тому прийняте на підставі таких висновків податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (03039, м. Київ, проспект Науки, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (40009, м. Суми, вулиця Іллінська, 13, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко