Справа № 480/1216/21
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року Справа № 480/1216/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1216/21 за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасувати постанову № 202453 від 03.02.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Мотивує вимоги тим, що під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 29.12.2020 при наданні послуг з перевезення автобусом марки "Volkswagen LT 35" державний номерний знак " НОМЕР_1 " по маршруту "Чернігів-Суми" відповідачем була проведена перевірка вказаного транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу і встановлено, що позивачем не було оформлено документ передбачений п 3.3 інструкції з використання контрольних пристроїв-тахографів (наказ Міністерства транспорту та зв`язку України (далі - МТЗУ) від 07.06.2010 № 385), а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, тахокарти у кількості, передбаченої Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), укладеної 1 липня 1970 року, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)" № 2819-IV України приєдналася 7 вересня 2005 року.

Пояснення водія автобусу марки "Volkswagen LT 35" державний номерний знак " НОМЕР_1 " про те, що він працює за індивідуальною книгою водія відповідачем при перевірці та винесення постанови про накладення штрафу не були взяті до уваги.

ОСОБА_1 вказує, що до відповідальності його притягнуто за відсутність документу, який не передбачений діючим законодавством, оскільки позивачем, як перевізником в даному випадку здійснювалося внутрішнє перевезення, у зв`язку з чим обов`язку по встановленню, експлуатації тахографу, його перевірки та адаптації не передбачено. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 19.03.2021 у задоволенні клопотання Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про заміну відповідача Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на Державну службу України з безпеки на транспорті по даній справі відмовлено.

Відповідач позов не визнав, у своєму письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що за результатами рейдової перевірки посадовими особами управління виявлено порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, а саме позивачем не оформлено документи передбачений п. 3.3 інструкції з використання контрольних пристроїв-тахографів (наказ МТЗУ від 07.06.2010 № 385) - відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, тахокарти у кількості передбаченої ЄУТР.

03.02.2021 ОСОБА_1 прибув на розгляд справи про правопорушення. У відповідності до вимог п. 27 Порядку, уповноваженою посадовою особою Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за участю позивача проведено розгляд справи. Під час розгляду справи відповідачем розглянуто надані позивачем письмові пояснення, однак, надані пояснення не вказували на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушень, а так і підстав не винесення постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу. Вважає, що прийнявши оскаржувану постанову, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.12.2020 державними інспекторами проведена перевірка транспортного засобу марки "Volkswagen LT 35", номерний знак " НОМЕР_1 ", який належить на праві власності ОСОБА_1 , під час якої встановлено, що при наданні послуг з перевезення пасажирів по маршруту" Чернігів - Суми" не оформлено документи, передбачені п. 3.3 інструкції з використання контрольних пристроїв-тахографів (наказ МТЗУ від 07.06.2010 № 385) - відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, тахокарти у кількості передбаченої ЄУТР, про що було 29.12.2020 складено Акт перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів автомобільним транспортом (а.с. 35).

На підставі цього акту перевірки відповідачем 03.02.2021 винесено постанову № 202453 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн (а.с.37).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт", який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч. 11 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно п. 15 Порядку 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлені документи, на підставі яких виконуються перевезення вантажів, який не є вичерпним, а зазначено про інші документи, передбачені законодавством.

В ч. 1 ст. 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

24.06.2010 МТЗУ на виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт видано наказ № 385 про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (Інструкція № 385), яка розроблена відповідно до вимог ЄУТР, Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до положень Інструкції № 385 адаптація тахографа до транспортного засобу - це оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності).

Пунктом 1.4 Інструкції № 385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

В п. 3.3 Інструкції, вказано, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з п. 2.7 Інструкції № 385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів (далі - ПСТ) оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення № 340).

За приписами п. 4 Положення № 340, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012.

Пунктом 6.1 Положення № 340 дійсно встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, однак в п. 6.3 вказано, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Тобто, з аналізу вищеприведених правових норм слідує, що в діючому законодавстві передбачена можливість надання послуг щодо перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км не лише з обов`язковим обладнанням транспортного засобу діючим та повіреним тахографом, а ще й при умові, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом - обов`язкового ведення індивідуальної контрольної книжки водія, тобто існують одночасно два альтернативних варіанта обліку робочого часу: для транспортних засобів, обладнаних тахографами, та транспортних засобів, не обладнаних тахографом.

Сторонами не заперечується, що перевірений транспортний засіб "Volkswagen LT 35", номерний знак " НОМЕР_1 ", який належить позивачу, тахографом обладнаний не був.

В позові ОСОБА_1 зазначає, що при перевірці 29.12.2020 водій автобуса "Volkswagen LT 35" з номерним знаком " НОМЕР_1 " ОСОБА_2 пояснював і надавав інспекторам для огляду індивідуальну контрольну книжку водія, відповідач це належними доказами не спростував, під час перевірки індивідуальна контрольна книжка водія не запитувалась і при прийняті постанови про накладення санкцій цей факт ніяким чином не перевірявся.

Таким чином, обов`язок мати протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу покладається тільки у випадку обладнання транспортного засобу таким тахографом, в разі ж його відсутності, Положення № 340 визначає інший спосіб обліку робочого часу, а отже і інші документи, які ці обставини встановлюють та підтверджують.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Стягнення витрат на правничу допомогу може стосуватись лише випадків надання такої допомоги позивачу саме адвокатом та не може стосуватись витрат на користь інших фахівців галузі.

Відповідно, під час аналізу правомірності заявлення позивачем вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, слід перевіряти чи надані такі послуги саме адвокатом та чи є відповідні документи, які підтверджують цей факт.

При цьому, доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 6, частини 1 статті 12 та статті 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VІ, є свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Частинами 3, 4 ст. 134 КАС передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, зазначеними положеннями КАС України передбачені вимоги щодо документального підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п.269).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VІ адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду даної справи представником позивача був адвокат Стеценко В.М.

У якості підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, представник позивача надав: ордер Серія ВМ № 1012315, договір - доручення про надання правової допомоги № 328 від 12.02.2021, акт прийняття виконаних робіт від 12.02.2021, розрахункову квитанцію серії АА № 0077 від 12.02.2021 про отримання Стеценко В.М. від позивача грошових коштів у сумі 4800 грн, опис виконаних адвокатом робіт викладено у розрахунку витрат на правову допомогу за актом прийому виконаних робіт від 12.02.2021 згідно договору - доручення про надання правової допомоги № 328 від 12.02.2021.

Відповідно до акту прийняття виконаних робіт від 12.02.2021 Стеценко В.М. при здійсненні повноважень у справі № 480/1216/21 на виконання умов договору було здійснено:

- вивчення законодавства, що регулює порядок пасажирських перевезень та підготовка адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського стягнення за постановою № 202453 від 03.03.2021 Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, суд відмічає, що вказаний в акті обсяг робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги не дає змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, їх відношення до предмету спору, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на такий вид роботи, при цьому даний вид послуг може бути складовою витрат понесених під час складання позову, відповіді на відзив, тощо.

При цьому судом враховано, що сама по собі справа є не складною, а спірні правовідносини - не новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи те, що у даній справі провадження було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, для розгляду справи адвокат у судові засідання не з`являвся, надані послуги зводились виключно до формування позовної заяви, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тому суд, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн, та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 908 грн в рахунок повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 202453 від 03.02.2021 Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про стягнення з ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (40000, м. Суми, вул. Шишкарівська, 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в рахунок повернення судового збору 908 грн та 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал