Справа № 140/14277/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/14277/20 пров. № А/857/4934/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Курильця А.Р., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Каленюк Ж.В., м. Луцьк,),

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області про зобов`язання призначити грошову допомогу відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975), у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи; зобов`язання виплатити 317160 грн - різницю між раніше виплаченою та належною до виплати сумою.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про зобов`язання вчинити дії відмовлено. Клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду задоволено та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області, Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про зобов`язання вчинити дії у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, рішення постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить скасувати ухвалу, визнати її дискримінаційною, постановити нове рішення і поновити строк звернення до суду. Апелянт зауважив, що суд не взяв до уваги, що позивач чітко дізнався про порушення його прав лише після ознайомлення його з висновком комісії. Апелянт зауважив, що суд не взяв до уваги ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю і його дискримінація заборонена законом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на безпідставності доводів ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 березня 2019 року позивач звернувся до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням статусу особи з інвалідністю внаслідок війни III групи (а.с.80). Розгляд матеріалів та підготовку висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності відповідач 1 здійснив після отримання повторного звернення позивача (надійшло 15 травня 2019 року, вхідний №8-3). 29 травня 2019 року Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області підготувало висновок №31/07-594 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності у сумі 123340,00 грн (а.с.76-77). Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України наказом від 18 червня 2019 року №21-ф відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №975 та на підставі висновку Управління від 29 травня 2019 року №31/07-594 призначила виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року (а.с.78). 23 липня 2020 року позивач від Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Донецькій області отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності у сумі 123340 грн на картковий рахунок (а.с.79).

Не погоджуючись з розміром виплаченої допомоги, позивач звертався до Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України та Президента України щодо виплати допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року. Про результати розгляду звернень щодо правильності нарахування одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач повідомлений листом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03 вересня 2019 року №14/01-2823 (а.с.18), повторно листом від 13 грудня 2019 року №14/01-4571 (а.с.19) та листом Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України від 10 грудня 2019 року №4214/02/07.4-19 (а.с.20).

До суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 29 вересня 2020 року, при цьому він не заперечував, що пропустив шестимісячний строк звернення до суду .

5 жовтня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Зазначено про невідповідність позовної заяви вимогам пунктів 2, 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України. Вказано на необхідність позивачу подати до суду нову редакцію позовної заяви, у якій узгодити зміст позовних вимог і відповідача; визначити предмет позову з урахуванням приписів статті 5 КАС України; зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача (за його наявності) або номер і серію паспорта для фізичних осіб; ідентифікаційний код юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; адресу електронної пошти позивача та офіційну електронну адресу відповідача (за відсутності таких даних про це необхідно зазначити у позові); вказати, з яким рішенням (дією) відповідача позивач пов`язує порушення свого права; з якого моменту (з якої дати) позивач дізнався про порушення своїх прав. Крім того, позивачу також необхідно подати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивач усунув вказані в ухвалі суду недоліки і 23 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі.

25 січня 2021 року позов було залишено без розгляду за наслідками вирішення клопотання про поновлення строку в письмовому провадженні.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною третьою статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Положеннями частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 140/2046/19.

Згідно з ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, у випадку встановлення судом після відкриття провадження у справі факту пропуску позивачем строку звернення до суду та з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про залишення позову без розгляду, суд має надати позивачу можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності причин такого пропуску.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.12.2020 у справі № 560/2727/19.

Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про звернення з позовом після закінчення встановленого законом строку, неповажність причин пропуску строку зазначених у позовній заяві та залишив позов без розгляду, не надавши позивачу можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку із інших причин такого пропуску, чим порушив вимоги статті 123 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зауважує що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, судове рішення суду про залишення позову без розгляду є передчасним, оскільки застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивача.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо вимог апелянта про поновлення судом апеляційної інстанції строків, то апеляційний суд зауважує, що ч. 3 ст. 312 КАС України встановлено, що у випадках скасування ухвал про залишення без розгляду справа передається на розгляд суду першої інстанції .

Керуючись ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 16.04.2021