Справа № 640/13314/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А.Б.
за участю секретаря Масловської К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
до відповідача Київської міської ради
про скасування рішення в частині,-
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач), в якому просила суд:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача, пов`язана з неприйняттям за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою визначеного статтею 118 Земельного кодексу України рішення, не відповідає вимогам закону та є такою, що порушує законодавчо надане їй право на отримання земельної ділянки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано рішення Київської міської ради, оформлене протоколом №3/106 від 02.06.2020 постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування архітектури та землекористування про повторний розгляд проекту рішення Київської міської ради ПР-14672 від 22 листопада 2017 року: "Про передачу громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 " у повному обсязі пункту 20.13.1.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021року апеляційну скаргу Київської міської ради - залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року - залишено без змін.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву про ухвалення додаткове рішення та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви у повному обсязі та зазначив, що сума є необґрунтованою. Письмового відзиву (заперечення) не надано.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, за змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Між позивачем (надалі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Бі Ес Бі Партнере» (надалі - адвокатське об`єднання), укладено договір про надання правової допомоги 4-А/21 від 19.01.2021 року (стор. 48 том ІІ).

У відповідності до умов договору адвокатське об`єднання є зобов`язалось надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язався прийняти та оплатити надану правову допомогу в порядку та на умовах, передбачених договором (пункт 1 договору).

Пунктом 4 договору передбачено, що ціна послуг адвоката за складання та подання процесуальних документів в адміністративній справі №640/13314/20, яка розглядається у Шостому апеляційному адміністративному суді складає: написання відзиву у справі №640/13314/20 сума винагороди складає 2000 (дві тисячі) грн з урахуванням часу за складання адвокатом відзиву (три години); представництво інтересів позивача у судовому засіданні, які оплачуються до дати на яку призначене судове засідання.

Як вбачається з копії рахунку на оплату №1 від 19 січня 2021 року, адвокатське об`єднання виставило позивачу рахунок на суму 4500,00 грн з зазначенням найменування послуги: "оплата за надання правової допомоги за представництво в суді та написання відзиву", який сплачено позивачем 19 січня 2021 року, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19.01.2021 року.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні інтереси позивача представляв адвокат Мельников А. В., який діяв у відповідності до ордеру та на підставі договору №4-А/21 від 19.01.2021 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується факт понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу за розгляду апеляційних скарги в даній справі в сумі 4500,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача (апелянта) про ухвалення додаткового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а понесені судові витрати за правову допомогу в розмірі 4500,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 252, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути за рахунок державних асигнувань Київської міської ради (адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст додаткової постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

А. Б. Парінов

Повний текст додаткової постанови складено 19 квітня 2021 року.