Справа № 803/3988/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 803/3988/15 пров. № А/857/1825/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Пильо І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 803/3988/15 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Лозовський О. А.,

час ухвалення рішення 09.10.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 16.10.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач- ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому з врахуванням уточнень позовних вимог просив зобов`язати відповідача надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на його користь бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнено з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у сумі 1137267 (один мільйон сто тридцять сім тисяч двісті шістдесят сім) грн 90 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що предметом цієї справи є бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість по деклараціях за листопад 2006, січень 2007, березень 2007, квітень 2007, червень 2007, серпень 2007, вересень 2007, жовтень 2007, червень 2010, тобто за заявами поданими до 01 лютого 2016 року, а тому такі суми підлягають внесенню саме до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Також стверджує, що на виконання вищезазначених норм, контролюючим органом до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, були внесені дані щодо сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на користь ФОП ОСОБА_1 за відповідні періоди. Крім того, зазначає, що згідно з пунктом 102.5. статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Також пунктом 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Визначений законодавцем строк у 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення заборгованості з податку на додану вартість протягом цього строку, однак, як свідчать матеріали справи, позивачем відповідна заява подана лише 11 січня 2016 року, тобто із спливом 1095 днів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача- Сахарчук А. А. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача- Шишута Ю. В. у судове засідання 14 квітня 2021 року не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, оскільки перебуває на лікарняному у зв`язку із захворюванням на COVID. У судовому засіданні 31 березня 2021 року заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника позивача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Решта учасників справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без їх участі за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, закрито провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про зобов`язання вчинити дії в частині зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2007 року.

Крім того, постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2020 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. У своїй постанові суд касаційної інстанції зазначив про помилковість висновків судів про те, що минули строки давності, встановлені п.102.5 ст.102 ПК України, оскільки у спірних правовідносинах рішення про відшкодування ПДВ із бюджету позивач прийняв, подаючи податкову звітність за відповідні періоди, що й слугувало підставою для проведення податковим органом перевірок заявлених сум та прийняття податкових повідомлень- рішень. Також звернув увагу на те, що закінченням процедури судового оскарження у розумінні підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР (чинного до 01 січня 2011 року), пункту 200.15 статті 200 ПК України є набрання законної сили рішенням суду.

Умов щодо необхідності повторної подачі заяви про повернення (виплату) суми бюджетного відшкодування ПДВ після її узгодження у судовому порядку ні Закон №168/97-ВР, ні ПК України не містять.

Водночас із оскаржуваних судових рішень не убачається аналізу та оцінки доводів позивача щодо порушення його права на отримання бюджетного відшкодування за наслідками набрання законної сили судовими рішеннями, якими підтверджено правомірність заявлених позивачем до бюджетного відшкодування сум ПДВ, не досліджено таких рішень судів, копії яких долучені до матеріалів справи.

До того ж у матеріалах справи містяться копії податкових декларацій з ПДВ за певні періоди, в яких позивач декларував суми бюджетного відшкодування, та розрахунків таких сум, однак ці документи на порушення норм процесуального законодавства залишились без відповідної правової оцінки при розгляді справи судом.

Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи спір, суди залишили поза увагою та не дослідили як такий період виникнення спірної заборгованості з відшкодування ПДВ й реальний обсяг зобов`язань держави по відшкодуванню позивачу від`ємного значення ПДВ.

Судом першої інстанції при повторному розгляді справи встановлено, що 11 січня 2016 року ФОП ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про бюджетне відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 1033287,90 грн за періоди: грудень 2006 року, січень, березень червень, серпень грудень 2007 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач просив зобов`язати відповідача надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на його користь 1229179,90 грн. бюджетного відшкодування з ПДВ, а саме: по декларації за листопад 2006 року в сумі 277805,00 грн.; по декларації за січень 2007 року в сумі 277592,00 грн.; по декларації за березень 2007 року в сумі 12435,90 грн.; по декларації за квітень 2007 року в сумі 147690,00 грн.; по декларації за червень 2007 року в сумі 91912, грн.; по декларації за серпень 2007 року в сумі 103436,00 грн.; по декларації за вересень 2007 року в сумі 200674,00 грн.; по декларації за жовтень 2007 року в сумі 116690,00 грн.; по декларації за червень 2010 року в сумі 945,00 грн.

Згідно з інформацією щодо залишку невідшкодованих сум ПДВ ОСОБА_1 станом на 17 лютого 2016 року залишок невідшкодованих сум ПДВ, заявлених на розрахунковий рахунок у минулих роках становить 1229179,90 грн по 9 деклараціях з податку на додану вартість.

Зі змісту службової записки заступника начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області Арендарчук Л.К., адресованої начальнику юридичного управління Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області Стельмащук Ю.Г. від 26 лютого 2016 року №150/03-20-17-03-11, вбачається, що залишок невідшкодованих сум ПДВ, заявлених на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 становить 646319,90 грн. по 5 деклараціях, зокрема: по декларації за січень 2007 року в сумі 277592 грн; по декларації за березень 2007 року в сумі 12435 грн 90 коп.; по декларації за квітень 2007 року в сумі 147690 грн; по декларації за червень 2007 року в сумі 91912 грн; по декларації за жовтень 2007 року в сумі 116690 грн (а.с.199-200 т.1).

При цьому, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, закрито провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про зобов`язання вчинити дії в частині зобов`язання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2007 року.

Оскільки бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахункові рахунки позивача контролюючим органом не відбулось, позивач звернувся з цим позовом вусуд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що предметом цієї справи є бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість по деклараціях за листопад 2006, січень 2007, березень 2007, квітень 2007, серпень 2007, вересень 2007, жовтень 2007, червень 2010, тобто за заявами поданими до 01 лютого 2016 року, позивачем дотримано усі вимоги щодо проходження такої процедури, а тому такі суми підлягають внесенню саме до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Також виходив з того, що оскільки контролюючим органом до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування були внесені дані щодо сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на користь ФОП ОСОБА_1 за відповідні періоди, тому належним способом захисту порушеного права з врахуванням правової позиції ВП ВС буде стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у сумі 1137267,90 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

До 01 січня 2011 року порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків було врегульовано положеннями Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 №168/97-ВР (втратив чинність 01.01.2011; далі Закон №168/97-ВР), за змістом пункту 1.8 статті 1 якого бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв`язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим підпунктом, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п`ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом (підпункт 7.7.4. пункту 7.7 вказаної статті Закону).

Таким чином, з наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що рішення про повернення (виплату) суми бюджетного відшкодування оформляється заявою за встановленою центральним податковим органом формою і така заява подається відповідному податковому органу разом з податковою декларацією, в якій відображається сума відшкодування ПДВ.

Згідно з підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами від 21.12.2000 №2181-ІІІ (чинного до 01.01.2011; далі Закон №2181-ІІІ) заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

За змістом підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов`язаний у п`ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Відповідно до абзаців б), в) підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Положеннями підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 вказаного Закону передбачено, що у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов`язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п`яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Аналогічні за своїм змістом положення були закріплені і у ПК України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку про те, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Пункт 200.7 статті 200 ПК України передбачає, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

Згідно з пунктом 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Відповідно до пункту 200.10 ст.200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Зі змісту пункту 200.11 статті 200 ПК України вбачається, що контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Згідно із абзацом другим пункту 200.15 статті 200 ПК України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з аналізу наведених норм чинного законодавства можна дійти висновку про те, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як встановлено судом, протягом 2006-2008 років та 2010 року ФОП ОСОБА_1 було подано до податкового органу декларації з ПДВ, в яких декларувались суми бюджетного відшкодування. Одночасно з податковими деклараціями позивачем подавались заяви про повернення відповідних сум бюджетного відшкодування та розрахунки.

Матеріалами справи стверджується, що за наслідками проведених перевірок податковий орган виявив невідповідність певних сум бюджетного відшкодування, у зв`язку з чим було прийнято податкові повідомлення-рішення про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ, з яким позивач не погодився та оскаржив їх у судовому порядку.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, протягом 2013-2014 років набрали законної сили судові рішення, якими підтверджено правомірність заявлених до бюджетного відшкодування сум ПДВ, тому ФОП ОСОБА_1 мав правомірні очікування, що контролюючий орган протягом п`яти робочих днів подасть органу Державного казначейства України висновок із зазначенням сум податку, що підлягають відшкодуванню з бюджету.

Згідно з положеннями пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після завершення процедури оскарження подав відповідну заяву 11 січня 2016 року.

Представник відповідача покликається на відсутність зі сторони контролюючого органу протиправної бездіяльності щодо неподання у встановленому законодавством порядку висновку про відшкодування з Державного бюджету України ПДВ, оскільки вважає, що позивач втратив своє право на подання в січні 2016 року заяви про повернення сум бюджетного відшкодування, що стосуються періодів 2006-2008 років та 2010 року, так як минули строки давності, встановлені пунктом 102.5 статті 102 ПК України.

Разом з тим, як правильно зауважив суд першої інстанції, таке твердження відповідача є необгрунтованим, оскільки рішення про відшкодування ПДВ із бюджету позивач прийняв, подаючи податкову звітність за відповідні періоди, що стало підставою для проведення податковим органом перевірок заявлених сум та прийняття податкових повідомлень-рішень, які пройшли процедуру судового оскарження та набрали законної сили.

Крім того, закінченням процедури судового оскарження у розумінні підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР (чинного до 01.01.2011), пункту 200.15 статті 200 ПК України є набрання законної сили рішенням суду. На це звернув увагу Верховний Суд при розгляді цієї справи.

Отже, виходячи ж із вимог абзацу другого підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону №168/97-ВР та абзацу другого пункту 200.15 статті 200 ПК України, у разі проведення процедури судового оскарження набуття відповідною сумою бюджетного відшкодування статусу узгодженої та перетворення її на бюджетну заборгованість пов`язано саме із закінченням законодавчо встановленого строку після отримання відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, протягом якого держава в особі відповідних державних органів зобов`язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування.

Умов щодо необхідності повторної подачі заяви про повернення (виплату) суми бюджетного відшкодування ПДВ після її узгодження у судовому порядку ні Закон №168/97-ВР, ні ПК України не містять.

Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, з моменту виникнення спірних правовідносин відбувалися зміни в податковому законодавстві щодо алгоритму дій платників податків та контролюючих органів у процедурі бюджетного відшкодування.

Так, з 01 квітня 2017 року бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органами казначейства на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, без надання висновків контролюючих органів.

Такий порядок бюджетного відшкодування платнику податків податку на додану вартість регулюються пунктом 200.7 статті 200 ПК України, згідно з яким платник податків подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Зазначений механізм бюджетного відшкодування податку на додану вартість регулюється Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі Порядок №26).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах предметом цієї справи є бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість по деклараціях за листопад 2006, січень 2007, березень 2007, квітень 2007, серпень 2007, вересень 2007, жовтень 2007, червень 2010, тобто за заявами поданими до 01 лютого 2016 року, а тому такі суми підлягають внесенню саме до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується представником відповідача, контролюючим органом до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування були внесені дані щодо сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на користь ФОП ОСОБА_1 за відповідні періоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин відповідачем визнано право позивача на бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за спірні періоди, що, відповідно, свідчить про підставність позовних вимог.

На даний час Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Щодо способу захисту порушеного права позивача, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15 дійшла висновку про те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, а тому ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі №21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі №21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі №21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі №820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача за спірні періоди виникло право на бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, а тому належним способом захисту прав позивача є задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у сумі 1137267,90 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 803/3988/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.