Справа № 509/5787/19
Суддя: Бочаров А. І.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/5787/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Овідіополь адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Управління патрульної поліції в Запорізькій області,

Інспектора батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича

про

скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

28.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Інспектора батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1632491 від 16.10.2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що 16.10.2019 року інспектором батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Катрич Ігорем Вікторовичем було зупинено позивача ОСОБА_1 , який на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пп. «а» п. 2.4 ПДР України. Відповідачем винесено постанову серії ЕАК №1632491 від 16.10.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. Відповідач відмовився назвати законну причину зупинки транспортного засобу, передбачену ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», почавши одразу вимагати надати документи, що є порушенням ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, на прохання позивача пред`явити службове посвідчення, відповідач відмовився, а тому позивач взагалі не впевнився у тому, що відповідач це дійсно працівник поліції. ОСОБА_1 повідомив відповідачу, що має усі необхідні документи з собою та пред`явить їх на законну вимогу після того, як відповідач зазначить причину зупинки транспортного засобу, пред`явить своє службове посвідчення та почне розгляд справи про адміністративне правопорушення (у випадку якогось порушення з боку позивача), попередньо оголосивши час, місце розгляду справи. Про жодні порушення з боку позивача відповідач не казав та не міг повідомити законну причину зупинки транспортного засобу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням інспектора, вважає себе не винним, вищевказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними застосуваннями обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати постанову інспектора батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича серії ЕАК №1632491 від 16.10.2019 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність.

Відповідачі у встановлений судом строк, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, докази по справі, а тому суд керуючись положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

З врахуванням положень ст.205 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.10.2019 року інспектор батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції Катрич Ігор Вікторович виніс постанову серії ЕАК № 1632491 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту постанови слідує, що 16.10.2019 року ОСОБА_1 , який на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пп. «а» п. 2.4 ПДР України, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його постановлено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Згідно пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

До основних повноважень поліції, відповідно до покладених на неї завдань, крім інших, належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію»).

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 126 КУпАП також має чотири частини, якими встановлено адміністративну відповідальність за різні за своїм складом правопорушення.

Згідно з ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, працівники органів і підрозділів Національної поліції мають право розглядати справи не про всі адміністративні правопорушення, передбачені, статтею 126 КУпАП, а лише, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі-Інструкція), п. 4 розділу І якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як передбачено п. 5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи належить до його компетенції розгляд цієї справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Судом встановлено, що відповідач відмовився назвати законну причину зупинку транспортного засобу. Позивач повідомив, відповідачу, що має усі необхідні документи з собою та пред`яве їх на законну вимогу після того, як інспектор зазначить причину зупинки транспортного засобу, пред`яве своє службове посвідчення та почне розгляд справи про адміністративне правопорушення (у випадку якогось порушення з боку позивача). Позивач не відмовлявся від виконання п. 2.4 ПДР України, а лише вимагав від відповідача, щоб він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що передбачено ст. 19 Конституції України.

У зв`язку з тим, що відповідачем не винесена будь-яка інша постанова про порушення ПДР України позивачем (крім ч. 1 ст. 126 КУпАП), він не мав права перевіряти документи, що підтверджують відповідне право особи на керування транспортним засобом, а також не мав права безпідставно зупиняти транспортний засіб.

Відповідач зазначив у постанові, що ОСОБА_1 порушив пп. «а» п.2.1 ПДР України, тобто не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Однак, крім посвідчення водія, ще зазначив й поліс та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що суперечить викладеному у постанові.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Такі випадки встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригол;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 вказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, саме суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови серія ЕАК № 1632491 від 16.10.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, та здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами суду не надано.

На переконання суду сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху, не може розглядатись як доказ вчинення позивачем адміністративних правопорушень за відсутності інших доказів на підтвердження вказаних в ній обставин.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1632491 від 16.10.2019 року складена з порушенням вимог статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 9, 14, 61, 72-77, 139, 242-246, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Інспектора батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Катрич Ігоря Вікторовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, серії ЕАК № 1632491 від 16.10.2019 року - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1632491 від 16.10.2019 року, винесену інспектором батальйону №3 роти №2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Катрич Ігорем Вікторовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 126 ч. 1 КУпАП.

Стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.І. Бочаров