Справа № 440/2000/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р. Справа № 440/2000/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Гадяцького районного суду Полтавської області та ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Ясиновський І.Г.) від 28.09.2020 року по справі № 440/2000/20

за позовом ОСОБА_2

до Гадяцького районного суду Полтавської області, Голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка Станіслава Анатолійовича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка С.А. щодо ненадання відповіді на скаргу від 04.02.2020 ОСОБА_2 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи;

зобов`язати Голову Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 надати відповідь на скаргу від 04.02.2020, подану ОСОБА_2 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником кримінального провадження у справі № 532/308/15-к, розгляд якої з травня 2018 року здійснює колегія суддів Гадяцького районного суду Полтавської області; з 04.09.2014 позивач утримується під вартою в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)". Зазначив, що 04.02.2020 ним на ім`я Голови Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 подано скаргу про незабезпечення прав інваліда при перевезенні з установи виконання покарань до приміщення суду для участі у судових засіданнях, проте ця скарга не розглянута у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року по справі № 440/2000/20 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка С.А. щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 04.02.2020; зобов`язано Гадяцький районний суд Полтавської області надати відповідь на скаргу від 04.02.2020, подану ОСОБА_2 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідачі не погодилися з рішенням суду першої інстанції та подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав. Надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Апеляційні скарги просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Розгляд справи було призначено у судове засідання на 12.04.2021 р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 12.04.2021 р., у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2020 р. ОСОБА_2 звернувся до голови Гадяцького районного суду Полтавської області із скаргою, в якій просив розглянути її та в межах наданих повноважень, забезпечити дотримання його прав як особи з інвалідністю ІІ групи при перевезенні його в транспортному засобі, обладнаному для перевезення осіб з інвалідністю, належних і придатних умовах з дотриманням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейського комітету із запобігання катуванню та нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню і покаранню. Про розгляд скарги просив невідкладно повідомити його за його адресою /а.с. 14-15/.

Цього ж дня, 04.02.2020, Гадяцький районний суд Полтавської області отримав указану заяву, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на першому аркуші скарги /а.с. 14/.

Не отримавши відповіді на свою заяву протягом строку, встановленого законом, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом порушеного права.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка С.А. щодо ненадання відповіді на скаргу від 04.02.2020 р. підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження надання відповіді на заяву ОСОБА_2 в межах Закону № 303/96-ВР.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, щостаном на момент розгляду цієї справи по суті повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді голови Гадяцького районного суду Полтавської області припинені відповідно до Наказу Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2020 № 11-К /а.с. 50/. Відомості про призначення іншої особи на адміністративну посаду голови Гадяцького районного суду Полтавської області матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що відповідна вимога ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання Гадяцького районного суду Полтавської області надати відповідь на скаргу від 04.02.2020 р.

В доводах апеляційної скарги відповідач, Гадяцький районний суд Полтавської області

послався на те, що дійсно, 04.02.2020 р. на ім`я голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка С.А., який на той час здійснював повноваження голови суду і який є головуючим у кримінальному провадженні № 532/308/15-к за обвинуваченням ОСОБА_2 та інших, надійшла скарга ОСОБА_2 про незабезпечення прав інваліда при його перевезенні з установи виконання покарань до Гадяцького районного суду та у зворотному напрямку.

Головуючим у справі ОСОБА_1 , який вважав, що питання щодо транспортування обвинуваченого ОСОБА_2 для участі в судових засіданнях у кримінальному провадженні пов`язане з розглядом кримінального провадження і не може розглядатися окремо в порядку звернення громадян, долучив скаргу ОСОБА_2 до матеріалів кримінального провадження.

Вказав, що з 19.05.2020 р. повноваження голови Гадяцького районного суду Полтавської області здійснює суддя ОСОБА_3 , про що 20.05.2020 р. було повідомлено на офіційному сайті Гадяцького районного суду Полтавської області, а тому посилання суду у мотивувальній частині на ту обставину, що відомості, на час розгляду справи про призначення іншої особи на адміністративну посаду, відсутні, не відповідають дійсності.

Також зазначив, що у мотивувальній частині рішення вказано, що станом на дату розгляду справи по суті, тобто 28.09.2020 р., відповідачем не надано доказів на підтвердження надання відповіді на заяву ОСОБА_2 . Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 , вважаючи позовні вимоги безпідставними, направив відзив на позовну заяву, а подана ОСОБА_2 скарга 04.02.2020 р. залишилась у матеріалах кримінального провадження №532/308/15-к, та знаходилась там і на момент ухвалення рішення судом, тобто 28.09.2020 р., про що суду було також достеменно відомо.

Апелянт також послався на те, що згідно резолютивної частини рішення, суд зобов`язав надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 04.02.2020 р. Гадяцький районний суд Полтавської області, який з 19.05.2020 представляє суддя Тищенко Л.І., яка відповідно повинна виконувати його у примусовому порядку, що підтверджується виконавчим листом, долученим адвокатом ОСОБА_4 до заяви про відвід суддів 13.01.2021 р., про що також, до того часу, не було відомо Гадяцькому районному суду та особисто голові суду.

Таким чином, Полтавський окружний адміністративний суд, своїм рішенням, фактично не встановивши протиправних дій чи бездіяльності голови Гадяцького районного суду Тищенко Л.І., зобов`язав її, надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 04.02.2020 р., хоча нею не було порушено вимог Закону України «Про звернення громадян». На час розгляду справи та ухвалення рішення судом, голова Гадяцького районного суду Тищенко Л.І. була позбавлена можливості виконати вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо надання відповіді на скаргу ОСОБА_2 , так як скарга знаходилась у матеріалах кримінального провадження, де головуючим є суддя Киричок С.А.

Ухвалюючи рішення, суд зобов`язавши Гадяцький районний суд Полтавської області надати відповідь позивачу, тобто голову суду, як особу, яка його представляє на даний час та представляла на час ухвалення рішення, фактично вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав вчинити незаконні дії, оскільки виконати рішення суду можливо лише втрутившись у діяльність судді, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, до якого долучена скарга позивача, так як законний доступ до матеріалів кримінального провадження можливий лише за наявності судового рішення, а саме ухвали слідчого судді щодо надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження.

Вважає, що суд, розглянувши позовні вимоги та встановивши протиправну бездіяльність особи, повинен був зобов`язати таку особу вчинити певні дії, а саме зобов`язати надати відповідь на скаргу, чи зобов`язати передати скаргу до канцелярії суду для реєстрації її, у порядку звернення громадян, чи безпосередньо передати голові суду, яким здійснювалися повноваження.

На підстав цього вважає, що будь-які докази на підтвердження того, що саме Гадяцький районний суд, тобто голова суду Тищенко Л.І., вчинила дію чи бездіяльність, як суб`єкт владних повноважень, які б порушили права, свободи або законні інтереси позивача ОСОБА_2 , як особи, яка звернулась за їх захистом, у зв`язку з чим її необхідно зобов`язувати вчинити певні дії у примусовому порядку, у справі відсутні.

В доводах апеляційної скарги відповідач, ОСОБА_1 послався на те, що дійсно, ОСОБА_2 04.02.2020 р. надав до канцелярії Гадяцького районного суду Полтавської області скаргу, адресовану голові Гадяцького районного суду Полтавської області Киричку С.А. про незабезпечення прав інваліда при перевезенні.

11.02.2020 р. захисником обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокатом Лазоренком Р.В. заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, в якому крім іншого заявлено клопотання про дослідження під час розгляду даного клопотання документів, які долучені до нього. В додатках до клопотання зазначена копія скарги голові суду від 04.02.2020 р. Окрім того, в тексті клопотання про зміну запобіжного заходу викладено всі обставини, які зазначені в скарзі щодо незабезпечення прав інваліда при перевезенні в дні судових засідань, що на думку сторони захисту є також однією з підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 .

Ухвалою колегії суддів Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 з тримання під вартою на особисте зобов`язання. При цьому, під час постановлення даної ухвали колегією суддів досліджувались та було надано оцінку документам, які додавались до клопотання, в тому числі скарзі на ім`я голови суду.

Вказав, що з рішення суду першої інстанції вбачається, що судом застосовано до спірних правовідносин Закон України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року № 303/96-ВР. Однак, застосування даного Закону щодо скарги ОСОБА_2 на адресу голови суду є неможливим, оскільки в тексті скарги ОСОБА_2 відсутнє будь-яке посилання на норми Закону України "Про звернення громадян", тому вона не реєструвалася в порядку, передбаченому для звернень громадян нормативними актами щодо діловодства в суді та була передана ОСОБА_1 , як головуючому в кримінальній справі та розглянута під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку, визначеному КГІК України.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що йому невідомо де знаходиться його скарга, який результат її розгляду не відповідають дійсності, оскільки вона розглянута в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України, так як питання конвоювання обвинувачених в судові засідання пов`язані лише з розглядом кримінальної справи по суті.

На підставі цього вважає, що ним не була допущена бездіяльність щодо розгляду скарги ОСОБА_2 , оскільки сам скаржник чітко не зазначив в якому порядку необхідно розглядати його скаргу.

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та відхиляє доводи апелянтів, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 04.02.2020 р. ОСОБА_2 звернувся із скаргою до голови Гадяцького районного суду Полтавської області Киричка С.А., в якій зазначив, що він знаходиться під вартою з 04.09.2014 року (справа № 532/308/15-к). В установі виконання покарань ОСОБА_2 рахують за Гадяцьким районним судом Полтавської області, на підставі рішень якого його тримають під вартою. З приводу неналежних і непридатних умов перевезення ОСОБА_2 роз`яснили в установі, що він повинен звертатися зі скаргою до органу за яким я рахуюся. У поданій скарзі ОСОБА_2 просив розглянути її та в межах наданих повноважень забезпечити дотримання його прав, як інваліда 2 групи при перевезенні в транспортному засобі обладнаному для перевезення інвалідів в належних і придатних умовах з дотримання вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, та вимог Європейського Комітету із запобігання катуванню і нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню і покаранню.

Відповіді на вказану скаргу, станом на момент звернення до суду першої інстанції, ОСОБА_2 отримано не було.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4, 6 та 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07 лютого 2008 року № 109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судовим розглядом встановлено та фактично не заперечується відповідачами у справі, що після надходження скарги ОСОБА_2 вона була зареєстрована у встановленому порядку, але оскільки особа, яка на момент подання скарги займала посаду голови суду та одночасно був головуючим суддею в рамках кримінального провадження, в якому ОСОБА_2 має статус обвинуваченого, скарга була передана для долучення матеріалів кримінального провадження для її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», голова місцевого суду: 1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; 2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; 3) контролює ефективність діяльності апарату суду, вносить керівникові територіального управління Державної судової адміністрації України подання про призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та про звільнення їх з посад, а також про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; 4) видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про наявність вакантних посад суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення; 6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду; 7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства; 8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду; 9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті. Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один із них заявив клопотання про такий розгляд. Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених розглядається судом присяжних стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один з них заявив клопотання про такий розгляд.

Відповідно до приписів ст. 321 КПК України, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Враховуючи положення наведених вище норм, колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_1 на посаді голови суду та одночасний його статус головуючого судді в рамках кримінального провадження (справа № 532/308/15-к) свідчить про різний статус ОСОБА_1 , а тому подання особою скарги на ім`я голови суду, якщо ця особа є одночасно обвинуваченим у кримінальному провадженні, де голова суду є одночасно головуючим суддею у цьому кримінальному провадженні, не є безумовним свідченням того, що скарги, які надходять на ім`я голови суду мають передаватися та розглядатися в рамках кримінального провадження, в якому суб`єкт звернення має статус обвинуваченого.

Зі змісту та форми скарги ОСОБА_2 не вбачається того, що вона подана ним саме в рамках кримінального провадження, де ця особа має статус обвинуваченого. В свою чергу, відсутність у цій скарзі посилання на норми Закону України «Про звернення громадян» не позбавляє орган (посадову особу), на ім`я якої подану таку скаргу, від її належного розгляду, або передачі її за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в цій скарзі не входять до повноважень ОСОБА_1 саме як голови місцевого суду, з обов`язковим повідомленням громадянина, який подав звернення.

Як зазначено в правових висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 05.02.2020 р. у справі № 815/2898/17 (провадження № 11-766апп19), Звернення позивача до суду у статусі обвинуваченого справді має розглядатися в порядку кримінального судочинства, але цей порядок стосується розгляду його заяв, скарг на дії судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя. Водночас особа звернулася суду не як обвинувачений, а відповідно до вимог Закону № 393/96-ВР.

Зі змісту скарги ОСОБА_2 вбачається, що порушені в ній питання щодо перевезення обвинуваченого не входять до компетенції як голови суду, так і головуючого у кримінальному провадженні. Разом з тим, ця скарга була подана не в рамках розгляду кримінального провадження по суті висунутих обвинувачень ОСОБА_2 та звернута безпосередньо до колегії суддів, а адресована ОСОБА_1 , як голові Гадяцького районного суду, який на час її подання здійснював адміністративні функції в межах адміністративних повноважень. У поданій скарзі відсутні будь-які зауваження, пов`язані з розглядом кримінального провадження по суті, а порушені в ній питання стосуються дотримання прав ОСОБА_2 , як особи, якій встановлено інвалідність при здійснення його перевезення до суду спеціальним транспортом та з дотримання належних умов.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ухвалою колегії суддів Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 з тримання під вартою на особисте зобов`язання і при цьому, під час постановлення цієї ухвали колегією суддів досліджувались та було надано оцінку документам, які додавались до клопотання, в тому числі скарзі на ім`я голови суду, є безпідставними, оскільки судом розглядалося саме питання зміни запобіжного заходу, а надання судом оцінки під час вирішення цього питання сказі ОСОБА_2 від 04.02.2020 р., не звільняло голову суду ОСОБА_1 , як особу, яка обіймала адміністративну посаду, розглянути скаргу в порядку Закону № 393/96-ВР.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що з 19.05.2020 р. повноваження голови Гадяцького районного суду Полтавської області здійснює суддя ОСОБА_3 , про що 20.05.2020 р. було повідомлено на офіційному сайті Гадяцького районного суду Полтавської області, а тому посилання суду у мотивувальній частині на ту обставину, що відомості, на час розгляду справи про призначення іншої особи на адміністративну посаду, відсутні, не відповідають дійсності, то колегія суддів погоджується, що висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Щодо доводів про те, що суд зобов`язав надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 04.02.2020 р. Гадяцький районний суд Полтавської області, який з 19.05.2020 представляє суддя Тищенко Л.І., і своїм рішенням, фактично не встановивши протиправних дій чи бездіяльності голови Гадяцького районного суду Тищенко Л.І., зобов`язав її, надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 04.02.2020 р., хоча нею не було порушено вимог Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів зазначає наступне.

На момент подання скарги від 04.02.2020 р. та на момент подання позовної заяви, посаду голови Гадяцького районного суду Полтавської області займав Киричок С.А., що сторонами у справі не заперечується, а тому встановлення судом обставини, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення особи свідчить про допущення ним бездіяльності.

В свою чергу, з 19.05.2020 р. посаду голови Гадяцького районного суду Полтавської області обіймає ОСОБА_3 . Але, зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що ним не встановлювалася протиправна бездіяльність з приводу не надання відповіді на скаргу ОСОБА_2 в порядку Закону № 393/96-ВР. В свою чергу, у суду першої інстанції були відсутні і підстави зобов`язувати відповідача у справі - голову Гадяцького районного суду Полтавської області займав ОСОБА_1 надати відповідь на звернення, оскільки на момент вирішення судом цієї справи ОСОБА_1 посаду голови суду вже не обіймав.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки станом на момент розгляду цієї справи в суді першої інстанції повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді голови Гадяцького районного суду Полтавської області припинені відповідно до наказу Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 травня 2020 р. № 11-К, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту відновлення порушених прав позивача було зобов`язання Гадяцького районного суду Полтавської області надати відповідь на скаргу від 04.02.2020 р., подану ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір по суті, адміністративний суд не надає оцінки правомірності розгляду заяви ОСОБА_2 в межах КПК України, тому що це не входить до компетенції адміністративного суду. Спір розглянутий в межах дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян».

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження надання відповіді на заяву ОСОБА_2 в межах Закону № 303/96-ВР, вимоги позивача є обґрунтованими, а його права підлягають відновленню у спосіб, що визначений в рішенні суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року по справі № 440/2000/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло