Справа № 460/958/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2021 року м. Рівне № 460/958/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), про зобов`язання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком після досягнення 50 років відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, тобто з 10 листопада 2020 року. За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в листопаді 2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії як матері, яка виховала дитину з інвалідністю до шестирічного віку. Проте відповідач відмовив позивачу в призначені такої пенсії. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає його протиправним, оскільки до заяви про призначення пенсії нею були долучені документи, що підтверджують набуття страхового стажу в необхідному розмірі, а також висновок лікарсько-консультаційної комісії, що син позивача мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивач дійсно зверталася до нього із заявою про призначення дострокової пенсії як матері, яка виховала дитину з інвалідністю до шестирічного віку. Разом з тим, до заяви про призначення пенсії позивачем не було долучено документ про визнання сина позивача особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, перелік яких визначений пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1. З огляду на вказане, позивач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

12 лютого 2021 року позовна заява надійшла до суду.

17 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15 березня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

22 березня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи.

19 квітня 2021 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , позивач є матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у віці шести років, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Володимирецька ЦРЛ» від 09 листопада 2020 року № 3425, ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу виповнилося 50 років.

10 листопада 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії на підставі статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як матері, яка виховала дитину з інвалідністю до шестирічного віку.

Листом від 24 листопада 2020 року за № 1700-0304-8/37174 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначені пенсії з мотивів, аналогічних наведеним у відзиві.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Основного Закону).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Статтею 1 Закону № 1058 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Абзацом третім статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV визначено, що дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист

При цьому, за змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з пунктом 14 Положення № 1317, причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом одинадцятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.

В свою чергу, пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що пенсійне забезпечення є гарантією стабільного та належного життя осіб в старості. Пенсії є запорукою гідного рівня життя пенсіонерів та співрозмірності витрат отриманим доходам. Водночас, держава гарантує певні привілеї жінкам у питаннях призначення пенсій. Так це стосується віку, з якого жінка може отримати пенсію (він є меншим, від законодавчо встановленого пенсійного віку чоловіків), стажу роботи тощо. Певні привілеї встановлені й багатодітним жінкам та жінкам, які виховують дитину-інваліда. Мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Отже, визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку.

Аналогічно висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2014 року в справі № 21-133а14, в якій він зазначив, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таку позицію підтримала й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 330/2181/16-а.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй дострокової пенсії як матері, що виховала дитину з інвалідністю до шестирічного віку. Як підставу для призначення такої пенсії позивачем наданий висновок лікарсько-консультативної комісії КНП «Володимирецька ЦРЛ» від 09 листопада 2020 року № 3425, згідно з яким її син, ОСОБА_2 , мав медичні показання для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд наголошує, що Порядок № 22-1 встановлює обов`язок щодо надання одночасно із заявою про призначення пенсії висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, виключно у разі, коли таку дитину було визнано дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку.

Разом з тим, до заяви про призначення пенсії позивачем не було надано документа, перелік яких визначений пунктом 2.18 Порядку № 22-1, про визнання її сина, ОСОБА_2 , дитиною з інвалідністю як до шестирічного віку, так і після досягнення такого віку.

Більше того, за змістом позовної заяви позивачем не заперечується, що за життя ОСОБА_2 не визнався дитиною з інвалідністю.

Враховуючи те, що визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку на підставі статті 115 Закону № 1058 є саме визнання дитини в установленому законом порядку дитиною з інвалідністю до шестирічного віку, докази чого у випадку позивача суду не надані та судом в ході розгляду справи не здобуті, тому суд приходить до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у призначенні такої пенсії, як особі, яка не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими остання обґрунтовувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Т.О. Комшелюк