Справа № 160/15248/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періодів роботи: відображеного в трудовій книжці з 12.02.1992 року по 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД, підтверджений довідками період роботи в Сторожинецькому районному вузлі з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з дня прийняття заяви про призначення пенсії , тобто з 15 квітня 2020 року, з врахуванням до загального страхового стажу періодів його роботи: з 12.02.1992 року по 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС» Ко.ЛТД та з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії. Відділом з питань призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмовлено в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідачем було розраховано загальний стаж роботи 23 роки 11 місяців 13 днів, при необхідних 27 роках. При цьому, відповідачем не було зараховано до загального стажу роботи позивача деякі періоди його роботи. У відповіді на заяву позивача зазначено, що період роботи з 12.02.1992 року 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС» Ко. ЛТД» не зараховано до стажу роботи позивача, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства при прийняті на роботу, що суперечить інструкції з ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року зі змінами; період роботи з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі неможливо зарахувати до стажу, оскільки відсутні записи у трудовій книжці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін. Відповідача запропоновано надати відзив на позовну заяву в 15-денний строк з дня отримання ухвали суду.
Відповідачем ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року отримано 14.12.2020 року, що підтверджується розпискою про отримання, однак у строк встановлений судом відзиву на позовну заяву надано не було.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дату звернення з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії досяг 60 - річного віку.
15 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії.
09 липня 2020 року позивач вдруге звернувся до відповідача та надав необхідні документи для зарахування неврахованого пенсійним органом стажу роботи.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи певних періодів та щодо відмови у призначені пенсії неправомірними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України №1058-IV.
Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком є відсутність у нього визначеного законом стажу - 27 років.
Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при розрахунку стажу роботи позивача не було враховано періоди з 12.02.1992 - 27.07.1996 року та 03.11.1981 - 04.05.1983 року.
Щодо періоду роботи позивача 12.02.1992 - 27.07.1996 року, суд зазначає наступне.
Відповідач, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного періоду до стажу позивача, посилається на те, що в трудовій книжці позивача в записах щодо періоду роботи з 12.02.1992 - 27.07.1996 року відсутня назва підприємства при прийняті на роботу, що суперечить інструкції з ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року зі змінами, наявні виправлення та посилання на статтю КзоТ УРСР, яка втратила свою чинність в 2003 році.
В судовому засіданні судом було досліджено дублікат трудової книжки позивача НОМЕР_2 , що видана 02.07.1991 року, з якого вбачається, що 12.02.1992 року позивача прийнято на посаду комерційного директора в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД на підставі наказу №16 від 05.02.1992 року та звільнено за власним бажанням по статті 38 КЗоТ УРСР на підставі наказу про звільнення №24 від 27.07.1996 року.
При цьому, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях на час прийняття позивача на роботу у спірний період регулювався положеннями Інструкції №162 від 20.07.1974 року (зі змінами та доповненнями).
Відповідно пункту 1.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно частини в) «Внесення відомостей про роботу», в графі 3 розділу «Відомості про роботу» в вигляді заголовку пишеться повна назва підприємства.
Згідно пункту 4.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, трудові книжки ведуться на підприємствах, установах та організаціях керівником або уповноваженою ним особою в порядку встановленому чинним на момент заповнення трудової книжки нормативно-правовим актом, який регулює порядок заповнення трудових книжок. В свою чергу, працівник не може відповідати за правильність та повноту ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації підприємства і це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Отже, оскільки обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, відповідальність за можливе невчинення такого запису, або вчинення запису не в повному обсязі не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
При цьому, визначальним є саме наявність необхідного трудового стажу, а не правильність заповнення трудової книжки.
В даному випадку, в трудовій книжці позивача не зазначене найменування підприємства, проте наявна інформація про прийняття його на роботу, яка скріплена печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.
За таких обставин, суд вважає, що стаж позивача в період з 12.02.1992 -по 27.07.1996 року підтверджений даними його трудової книжки та має бути зарахований до його стражу роботи при призначенні пенсії за віком.
Щодо періоду роботи позивача з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року, суд зазначає наступне.
Так, відповідачем не зараховано період 03.11.1981 року по 04.05.1983 року до стажу роботи позивача, оскільки вважає, що такий період роботи в Сторожинецькому районному вузлі потребує додаткової перевірки з тих підстав, що записи щодо роботи в цей період відсутні в трудовій книжці.
Позивач, в позовній заяві зазначає, що ним втрачено трудову книжку, з цих підстав записи щодо його роботи в період з 03.11.1981 - 04.05.1983 року у дублікаті трудової книжки відсутні, оскільки записи щодо трудової діяльності вносяться в хронологічному порядку.
Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
В свою чергу, позивачем як до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, так і до суду на підтвердження стажу роботи за період 03.11.1981 по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі було надано довідку №94 від 30.05.2017 року Чернівецької дирекції ПАТ «Укрпошта» в якій вказано, що позивач дійсно працював в Сторожинецькому районному вузлі зв`язку на посаді електромонтера 4 розряду: прийняття 03.11.1981 року (наказ №184 від 02.11.1981р.) звільнення 04.05.1983 року (наказ №49 від 04.05.1983р.); довідку про заробіток для обчислення пенсії №637 від 30.05.2017 року, видану Чернівецькою дирекцією ПАТ «Укрпошта» за період листопад 1981 року - травень 1983 року; довідку №081-33-83 від 03.06.2020р. видану Чернівецькою дирекцією АТ «Укрпошта» про перетворення ПАТ «Укрпошта » в Чернівецьку дирекцію АТ «Укрпошта»; копію наказу №184 від 02.11.1981 року про прийняття на роботу; копію наказу №49-к від 04.05.1983 про звільнення з роботи; довідку №081-33-87 від 15.06.2020 р. в якій вказано дати прийняття і звільнення з роботи (03.11.1981 по 04.05.1983р.).
Враховуючи надані довідки, які підтверджують роботу позивача в період з 03.11.1981 - 04.05.1983 року, суд приходить до висновку про необхідність його зарахування до стажу для призначення пенсії за віком.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано відмову у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні спірних періодів позивача до стажу його роботи.
При вирішенні позовних вимог та обранні належного засобу відновлення порушеного права, суд враховує, що позивачем в даній позовній заяві заявлено вимоги про визнання протиправним незарахування до загального стажу періодів роботи позивача та призначення пенсії враховуючи спірні періоди.
Однак, відповідачем за результатами розгляду звернення позивача було відмовлено в призначенні пенсії, в свою чергу вимоги про визнання протиправною такої відмови позивачем заявлено не було.
Оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи певні періоди та необхідність їх зарахування, суд вважає, що і сама відмова у призначенні пенсії позивачу є необґрунтованою, передчасною, та такою, що підлягає визнанню протиправною.
При цьому, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію - з 15.04.2020р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
В даному конкретному випадку, призначенню пенсії передує встановлення наявності права на таку пенсію, як то вік та стаж роботи, що має бути не меншим 27 років, у випадку позивача.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди роботи з 12.02.1992- 27.07.1996 в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД та з 03.11.1981 по 04.05.1983 в Сторожинецькому районному вузлі та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За таких обставин суд доходить висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, судовий збір підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 у розмірі 840, 80 грн., сплата якого підтверджується квитанцією від 16.11.2020 року.
Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 12.02.1992 року по 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД та з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 12.02.1992 року по 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД та з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 15.06.2020 року, з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи з 12.02.1992 року по 27.07.1996 року в ТОВ «ДІНЕКС`Ко.ЛТД та з 03.11.1981 року по 04.05.1983 року в Сторожинецькому районному вузлі.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн.80 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська