Справа № 160/3092/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 квітня 2021 року Справа №160/3092/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Троїцька, буд. 20а, м. Дніпро, 49101, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд.20а, м. Дніпро, 49101, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну) з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п.64"г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", з 06.11.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну) з 06.11.2015 року;

- стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (, адреса місця знаходження - 49101, м. Дніпро, вул. Красна, буд. 20А), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.05.2018 року по день ухвалення судового рішення, але не менші ніж 66 190 (шістдесят шість тисяч сто дев`яносто) грн. 86 коп.;

- стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (, адреса місця знаходження - 49101, м. Дніпро, вул. Красна, буд. 20А), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ), витрати за надання йому професійної правничої допомоги в розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2020 року, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано на розгляд судді Букіній Л.Є.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року (суддя Букіна Л.Є.) позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час на усунення недоліків позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року (суддя Букіна Л.Є. ) повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року позивач 07.05.2020 року звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року скасовано та направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

14.07.2020 року матеріали справи №160/3092/20 надійшли на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 року, матеріали справи за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд судді Луніній О.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року (суддя Луніна О.С.) позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано час на усунення недоліків позову.

29.07.2020 року представником позивача подано заяву на усунення недоліків позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року (суддя Луніна О.С.):

- заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою - задоволено;

- поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду;

- відкрито провадження по справі № 160/3092/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В ухвалі від 04.08.2020 року (суддя Луніна О.С. ) вказано, що підставою для поновлення строку звернення до суду став той факт, що позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач зазначає, що про своє повторне звільнення з органів внутрішніх справ України він дізнався лише 03.03.2020 року, коли його адвокат отримала від представника відповідача документи на свій адвокатський запит, в тому числі і оскаржуваний наказ ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року.

25.08.2020 року судом отримано клопотання Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено, що Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Дніпропетровській області листом від 22 травня 2019 року № 1/3-2619/103/-лк 2019 повторно повідомила ОСОБА_1 про поновлення та звільнення з органів внутрішніх справ та надіслала позивачу витяг з наказу ГУМВС від 01.06.2017 року № 4о/с. ОСОБА_1 19.08.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ МВС України в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС № 4о/с від 01.06.2017 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа № 160/8027/19, суддя Віхрова В. С.). Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 позовна заява повернута позивачу. Вказана ухвала позивачем не оскаржувалась. Крім того, з аналогічним позовом ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 21.04.2020 року (справа № 160/4383/20, суддя Сидоренко Д. В.). Ухвалою від 18.05.2020 року у справі № 160/4383/20 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву - повернуто, вказана ухвала позивачем не оскаржувалась. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За викладених обставин відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року справу № 160/3092/20 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

28.08.2020 року судом отримано пояснення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в яких зазначено, що ОСОБА_4 вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19.08.2019 - справа № 160/8027/19, суддя Віхрова В. С. та 21.04.2020, справа № 160/4383/20, суддя Сидоренко Д. В. Ухвалами суду від 14.11.2019 та від 18.05.2020 відповідно, у задоволенні заяв ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку було відмовлено, позовні заяви повернуті ОСОБА_1 , ним не оскаржувались. При цьому, ОСОБА_4 вказував, що про звільнення з посади він дізнався з листа-відповіді ГУМВС № 1/3-2619/103лк-2019 лише 23.05.2019 (копію листа додано до відзиву). Враховуючи викладене, третя особа вважає, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до адміністративного суду без поважних причин.

06.10.2020 року судом отримано відповідь позивача на відзив, в якому зазначено, що наказ № 4о/с від 01.06.2017 року про повторне звільнення капітана міліції ОСОБА_1 позивач на руки не отримував. Про своє повтороне звільнення дізнався лише 03.03.2020 року, коли адвокат Клєц Т. С. отримала від представника відповідача документи на адвокатський запит.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року (суддя Луніна О.С.) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду.

В обґрунтування ухвали від 15.10.2020 року (суддя Луніна О.С. ), судом зазначено, що суд вважає доведеним факт того, що про своє порушене право, а саме про наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року, позивач дізнався ще у серпні 2019 року.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду у цій справі в ухвалі від 04.08.2020 ОСОБА_1 поновлено строк звернення до адміністративного суду з урахуванням того, що про своє повторне звільнення з органів внутрішніх справ позивач дізнався лише 03.03.2020 року, коли його адвокат отримала від представника відповідача документи на свій адвокатський запит, в тому числі і оскаржуваний наказ ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 4о/с від 01.06.2017 року.

Однак, доводи позивача стосовно того, що про порушене право він дізнався лише 03.03.2020 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду питання щодо пропуску строку звернення до суду.

Крім того, під час поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом на стадії відкриття провадження, суду не було відомо про прийняття ухвал у справах № 160/8027/19 та 160/4383/20, а тому належна оцінка цьому питанню надана в судовому засіданні під час розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року (суддя Луніна О.С.), представник позивача 27.10.2020 року звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року залишено без змін.

Не погодившись з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року, представник позивача 31.12.2020 року звернулась до суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування постанови Верховним Судом зазначено:

- системний аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними;

- Верховний Суд у справі № 640/5645/19 (постанова від 23.09.2020) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі;

- враховуючи наведене, суд першої інстанції, застосовуючи частину четверту статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливості повторно повідомити про причини поважності пропуску строку на звернення до суду;

- Верховний суд додатково зазначає, що суд касаційної інстанції не оцінює причини пропущення строку звернення до суду, проте доходить висновку, що суд першої інстанції не повною мірою вирішив питання щодо поважності їх пропуску.

З аналізу постанови Верховного Суду від 17.03.2021 року, судом встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року не вирішувались питання поновлення строку звернення ОСОБА_1 до суду, не надано правову оцінку доводам ОСОБА_1 щодо причин поважності пропуску строку на звернення до суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року зазначено, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом в ухвалі від 15.10.2020 року було передчасно вирішено питання про неповажність причин пропуску строку на звернення до суду, оскільки у відповідності до норм статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України не було залишено позовну заяву без руху для надання можливості позивачу подання доказів щодо підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/3092/20 передана до розгляду судді Луніній О.С. 31.03.2021 року.

За розпорядженням керівника апарату суду від 31.03.2021 року №146д, у зв`язку з неперебуванням судді Луніної О.С. в автоматизованому розподілі КП «ДСС» напередодні відпустки призначено повторний автоматизований розподіл справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/3092/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С. 01.04.2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року:

- прийнято до провадження адміністративну справу №160/3092/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заборгованості;

- позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишено без руху;

- надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою від 05.04.2021 року суд зобов`язав позивача надати належні докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

13.04.2021 року представником позивача Клєц Т.С. надано до суду заяву про усунення недоліків.

До вказаної заяви долучено заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій представник просила поновити строк звернення до суду.

В обґрунтування поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначила, що з 06.11.2015 року, ОСОБА_1 на руки не отримував, жодних цінних листів з описом вкладення, з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, не надходило, та доказів вручення ОСОБА_1 оспорюваного наказу раніше, аніж 03.03.2020 року, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області дотепер суду не надало. В той час ОСОБА_1 оскаржується наказ про звільнення, як документ, а не супровідний лист Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Про своє повторне звільнення з органів внутрішніх справ України за п.64 «г» (через скорочення штатів), ОСОБА_1 дізнався лише 03.03.2020 року, коли адвокат Клєц Т.С. - представник ОСОБА_1 за договором на надання правової допомоги від 14.02.2020 року, отримала в представника відповідача документи на свій адвокатський запит, в т.ч. і оскаржуваний наказ ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року. Представником позивача зазначено, що ця позиція позивача та його представника є остаточною та підтверджена письмовими доказами. Представником позивача, також, зазначено, що 19.08.2020 року ОСОБА_1 самостійно звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), поновлення на посаді, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В своєму позові ОСОБА_1 чітко вказав, що оригіналу наказу про своє повторне звільнення йому видано на руки взагалі не було, а інформаційний лист Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.03.2019 року отримала його дружина - ОСОБА_6 , з якою довіритель фактично не проживав у шлюбі. Даного листа вона йому віддала лише на початку серпня 2019 року. 23.08.2019 року суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхровою В.С. по даній справі постановлено ухвалу про залишення позову без руху з вимогою надати суду більш вагомі докази поважності причин пропуску строку звернення до суду. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу. Представником позивача вказано, що позивач не має спеціальних знань в галузі права, не мав грошей на правову допомогу, а тому був позбавлений можливості чітко сформулювати своє клопотання про поновлення строку звернення до суду. Після укладання договору про надання правової допомоги, 03.03.2020 року адвокатом Клєц Т.С. особисто в приміщенні Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (на цей час - Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області), отримано копію наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 01.06.2017 року №4о/с про звільнення ОСОБА_1 та копії інших документів. Представником позивача, також, зазначено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року у справі №160/3092/20 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Відповідно до мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 17.03.2021 року, суд касаційної інстанції зазначив наступне: «за таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду із повним та всебічним дослідженням матеріалів га обставин даної адміністративної справи.» А тому суд першої інстанції не має права знову залишати адміністративний позов ОСОБА_1 без руху, оскільки Верховний Суд це питання вже вирішив та в своїй постанові суд касаційної інстанції вказує про продовження розгляду справи.

Розглянувши подані представником позивача пояснення та докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до суду із адміністративним позовом.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 року у справі № 640/20468/18 зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України рішенням від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України, у чинній на той час редакції, підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).

Положенням статті 129 Конституції України та ст. 8 КАС України визначено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, насамперед його статтями 122, 160-161.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

У рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", (заява № 28249/95) вказав, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суд вважає, що чинне законодавство, встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як було встановлено судом вище, у відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як видно з позовних вимог, позивач оскаржує наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну) з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п.64"г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", з 06.11.2015 року.

Таким чином, строк звернення до суду має обчислюватись з моменту видання оскаржуваного наказу від 01.06.2017 року або, за наявності клопотання про поновлення строку звернення до суду, з моменту, коли позивач дізнався про прийняття оскаржуваного наказу.

Представником позивача Клєц Т.С. неодноразово були подані клопотання про поновлення строку звернення до суду, в яких остання повідомляла про те, що з оскаржуваним наказом вона, як представник ОСОБА_1 , ознайомилась 03.03.2020 року, відповідно з цього часу має здійснюватись місячний відлік строку звернення до суду з відповідним позовом.

Розглянувши подані представником позивача документи на підтвердження ознайомлення представника з оскаржуваним наказом 03.03.2020 року, суд зазначає, що не ставить під сумнів факт ознайомлення з наказом представника саме 03.03.2020 року.

Проте, матеріали справи містять інформацію про обізнаність позивача щодо існування вказаного наказу №4о/с від 01.06.2017 року, починаючи з 23.05.2019 року, а саме судом встановлено наступне.

19.08.2019 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №4 о/с 01.06.2017 р. "по особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647) дільничого інспектора міліції сектору дільничих інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну);

- поновити на посаді капітана міліції (М-243647) дільничого інспектора міліції сектору дільничіх інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну);

- зобов`язати відповідачів Головного управління УМВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 1 травня 2018 року.

- витребувати у відповідача - Головного Управління Національної поліції України в Дніпропетровській області довідку про середню заробітну плату за останні 2 місяці перед звільненням з відображенням середньоденної заробітної плати за день.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 розподілено судді Віхровій В.С. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №160/8027/19.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 року у справі №160/8027/19 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

В ухвалі від 23.08.2019 року у справі №160/8027/19 вказано, що позивачем було надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в заяві він посилається на лист відповідь №1/3-2619/103/--2019, з якого вбачається, що позивач повторно повідомлений про своє звільнення 23.05.2019 р., тобто останнім днем звернення до суду для захисту своїх прав є 24.06.2019 року. Проте позивач звернувся до суду лише 19.08.2019 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- повернуто позивачу.

В обґрунтування ухвали від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19 судом зазначено, що наказом №4 від 01.06.2017 р. "по особовому складу" позивача було звільнено з займаної посади.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01.06.2015 р. №4 о/с ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 р. за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Листом №1/3-2619/103/ЛК-2019 від 22.05.2019 року ГУНП в Дніпропетровській області повідомило позивачу у відповідь на його звернення про причини звільнення.

До листа додано витяг з наказу №4 о/с від 01.06.2017 року.

Листом Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області №3-597 від 23.05.2019 року позивачу було повідомлено про розгляд його звернення.

При подачі позовної заяви до справи також була долучена заява про поновлення пропущеного процесуального строку, де ОСОБА_1 вказує, що дізнався про своє звільнення з 06.11.2015 року з листа відповідача у відповідь на його звернення №1/3-2619/103/ЛК-2019 лише 23.05.2019 року.

Судом встановлено, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19 не оскаржувалась позивачем та набрала законної сили 14.11.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, під час розгляду питання прийняття до провадження адміністративної справи №160/8027/19, позивачем було визначено, а судом встановлено, що про існування вказаного наказу №4 о/с від 01.06.2017 року позивач дізнався 23.05.2019 року.

Оскільки позивачем, ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду не оскаржувалась, позивач фактично визнав обставини, встановлені судом в ухвалі від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19.

В подальшому, позивач повторно звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідними вимогами, а саме 21.04.2020 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну) з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п.64"г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", з 06.11.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м.Нікополь та Нікопольського р-ну) з 06.11.2015 року;

- стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.05.2018 року по день ухвалення судового рішення, але не менше ніж 70445 (сімдесят тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 28 коп.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 розподілено судді Сидоренко Д.В. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №160/4383/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В.) позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто позивачу.

В обґрунтування ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В. ) зазначено, що позивач ще у серпні 2019 року був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів, проте, до суду з даним позовом звернувся лише у квітні 2020 року, у зв`язку із чим суд вважає заяву про поновлення строку звернення необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В. ) не оскаржувалась позивачем та набрала законної сили 18.05.2020 року.

Оскільки позивачем ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду не оскаржувалась, позивач фактично визнав обставини, встановлені судом в ухвалі від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20.

З аналізу наведеного, судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав оскаржуваним наказом №4 о/с від 01.06.2017 року дізнався у серпні 2019 року, свідченням цьому є такі, що набрали законної сили ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19 (суддя Віхрова В.С.) та від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В.).

Таким чином, звертаючись 18.03.2020 року втретє до суду з позовом про оскарження наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), представник позивача свідомо перекручує данні та вказує на те, що вперше з оскаржуваним наказом представник позивача Клєц Т.С. ознайомилась лише 03.03.2020 року.

Проте, суд зазначає, що в даному випадку учасником судового процесу та особою, на захист прав та свобод якої подано позовну заяву є не адвокат Клєц Т.С., а ОСОБА_1 , а тому суд з`ясовує не питання ознайомлення адвоката з матеріалами справи та документами, з якими вона мала можливість ознайомитись після укладення договору про надання правової допомоги, а обізнаність позивача про існування оскаржуваного наказу, оскільки у відповідності до ст. 2 КАС України, саме права та інтереси позивача за даним позовом мають підлягати судовому захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи.

Частинами 1,2 ст. 42 КАС України визначено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з ч.1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Пунктом 8 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Отже, особою, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду є ОСОБА_1 , а тому суд з`ясовує саме поінформаваність позивача про існування оскаржуваного наказу.

Як встановлено вище, позивач про порушення своїх прав оскаржуваним наказом №4 о/с від 01.06.2017 року дізнався у серпні 2019 року, свідченням цьому є такі, що набрали законної сили ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі №160/8027/19 (суддя Віхрова В.С.) та від 18.05.2020 року у справі №160/4383/20 (суддя Сидоренко Д.В.).

Натомість процесуальний статус Клєц Т.С. визначено ст. 55 КАС України, відповідно до ч.1 якої сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Таким чином, питання обізнаності та ознайомлення представника позивача - Клєц Т.С. з оскаржуваним наказом жодним чином не свідчить про ознайомлення позивача з цим наказом, оскільки позивачем шляхом звернення до суду з позовами про оскарження наказу №4 о/с від 01.06.2017 року було підтверджено факт ознайомлення з оскаржуваним наказом ще у серпні 2019 року.

Стосовно твердження представника позивача Клєц Т.С. про юридичну необізнаність позивача та неможливість сформулювати клопотання про поновлення строку звернення до суду, то суд звертає увагу, що позивач з 01.08.1999 року проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді дільничного інспектору міліції сектору дільничних інспекторів міліції та отримав звання капітан міліції.

Посада позивача, проходження служби та присвоєння звання спростовують твердження представника позивача про юридичну необізнаність ОСОБА_1 .

Стосовно твердження представника позивача, що суд першої інстанції не має права знову залишати адміністративний позов ОСОБА_1 без руху, оскільки Верховний Суд це питання вже вирішив та в своїй постанові суд касаційної інстанції вказує про продовження розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом вище, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року зазначено, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом в ухвалі від 15.10.2020 року було передчасно вирішено питання про неповажність причин пропуску строку на звернення до суду, оскільки у відповідності до норм статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України не було залишено позовну заяву без руху для надання можливості позивачу подання доказів щодо підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Верховним судом зазначено, суд касаційної інстанції не оцінює причини пропущення строку звернення до суду, проте доходить висновку, що суд першої інстанції не повною мірою вирішив питання щодо поважності їх пропуску. Суд першої інстанції, застосовуючи частину четверту статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливості повторно повідомити про причини поважності пропуску строку на звернення до суду.

Отже, з аналізу наведеної постанови від 17.03.2021 року, судом встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вирішував питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивача, а лише визначив алгоритм дій суду для встановлення наявності поважності підстав пропуску строку звернення до суду позивачем.

Відтак, за наслідками розгляду заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, судом встановлено, що представник позивача Клєц Т.С. не надає дійсні та належні докази поважності причини пропуску строку звернення до суду про оскарження наказу №4 о/с від 01.06.2017 року, про який позивач дізнався у серпні 2019 року, а вводить суд в оману стосовно ознайомлення з наказом 03.03.2020 року, та не неотриманням наказу позивачем раніше.

Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Частиною 5 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду, оскільки ані позивачем, ані представником позивача не надано суду належних обґрунтованих пояснень та доказів пропуску строку звернення до суду, натомість в клопотанні про поновлення строку звернення до суду викладено доводи стосовно отримання представником наказу датою пізнішою, аніж встановлено судами дійсну дату обізнаності позивача щодо існування оскаржуваного наказу.

Таким чином, суд вважає, що позивачем недотримано вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, насамперед його статтями 122, 160-161, стосовно порядку та строків звернення до суду.

Надання позивачу переваги та поновлення строку звернення до суду за відсутності належно обґрунтованого та підтвердженого належними засобами доказування клопотання про поновлення строку звернення до суду є неправомірним та таким, що не відповідає засадам адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що справи № 160/8027/19, №160/4383/20, №160/3092/20 стосуються одного предмету позову, оскільки містять вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-243647), дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського р-ну).

Більш того, у справах № 160/8027/19, 160/4383/20 встановлено факт того, що позивач ще у серпні 2019 року був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів, проте звернувся до суду з пропуском встановленого строку.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Приписами ч. 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт того, що про своє порушене право, а саме про наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №4о/с від 01.06.2017 року, позивач дізнався ще у серпні 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги ухвали, винесеної Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 05.04.2021 року у цій справі, позивач у строк, наданий судом, не виконав і вказані недоліки в повному обсязі не усунув.

З огляду на що, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 240, 248 КАС України, суддя-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали направити всім сторонам по справі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова