Справа № 240/2725/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/2725/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Попової О. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною діяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною діяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахування і перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. 18.12.2020 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, однак відповідачем відмовлено з підстав відсутності достатнього страхового стажу. Позивач вважає, що має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.04.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав того, що страховий стаж у розмірі 20 років 1 місяць 27 днів прораховано позивачу умовно, з моменту отримання інвалідності до настання пенсійного віку 60 років. Стад позивача на момент звернення становить 5 років 8 місяців 12 днів, на момент подання заяви 6 років 8 місяців 20 днів. У 2021 році для виходу на пенсію на пільгових умовах потрібно стаж не менше 20 років у разі зниження пенсійного віку на 8 років. Учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, який не має необхідний страховий стаж пенсія за віком із зниження пенсійного віку відповідно ст.55 Закону №796-ХІІ не призначається. У зв"язку з чим відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.01.2014 року ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_1 .

З 2007 року позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ в Житомирській області як отримувач пенсії по інвалідності (загальне захворювання).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач досяг 52-річного віку та 18.12.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії із зниженим пенсійним віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 26.01.2021 №829-21101/О-02/8-0600/21 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії. В листі вказано, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕЄ набувають право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону №796-ХІІ після досягнення пенсійного віку, за умови документального підтвердження необхідної кількості днів роботи у зоні відчуження та наявності страхового стажу, зокрема у 2021 році, не менше 20 років (у разі зниження пенсійного віку на 8 років). Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕЄ, які не мають необхідний страховий стаж, зокрема у 2021 році, не менше 20 років, у разі зниження пенсійного віку на 8 років, пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону №796-ХІІ не призначаються.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії позивача, управлінням було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд виходить з того, що соціальний захист гарантований кожному громадянину України Конституцією України (ст. 46) і не може бути ніким обмежений. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що він виник у зв`язку з відмовою територіального органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачу пенсії із зменшення пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Приміткою до цієї статті передбачено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Частинами 1, 3 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком передбачені статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на зменшення віку на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, мають право на зменшення віку на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, мають право на зменшення віку на 5 років.

Згідно з частиною 4 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Як вже зазначалось судом, позивач з заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку звернувся в грудні 2020, а тому в силу статті 26 Закону № 1058-IV, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу у період 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.

Виходячи з вищенаведеного, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, наявність страхового стажу для призначення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ має становити не менше 19 року (27-8) на момент досягнення пенсійного віку.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини другої вказаної статті, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004. До 01.01.2014 порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (Закон №1788).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із наданої позивачем до матеріалів справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 встанволено, що позивач:

- в період з 15.07.1989 по 10.09.1992 прийнятий в члени колгоспу згідно поданої заяви;

- в період з 02.02.2016 по 17.01.2019 прийнятий на роботу ТОВ "БІОНІКС ЛАБ" в адміністративний відділ;

- в період з 18.01.2019 по 10.04.2019 прийнятий на роботу кур"єром адміністративно-господарського відділу ТОВ "Одеса-міськбуд".

Відповідно наданої відповідачем Форми РС-право (ПС 34) страховий стаж ОСОБА_1 в період з 12.05.1987 по 05.02.2018 становить 5 років 8 місяців 12 днів.

Тобто станом на момент звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку (18.12.2020) страховий стаж становив 6 років 11 місяців 5 днів (з урахуванням роботи кур"єром адміністративно-господарського відділу ТОВ "Одеса-міськбуд" з 18.01.2019 по 10.04.2019).

При цьому, суд зауважує, що в силу вимог абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796 позивач має право на зменшення на 8 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Таким чином, позивачу як особі, яка має право на пільги призначається пенсія за умови:

1. досягнення віку 60-8 = 52 роки (позивачу 52 роки);

2. наявності страхового стажу 27-8 = 19 рік (у позивача 6 років 11 місяців 5 днів).

Оскільки згідно поданих документів страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було відмовлено у призначенні пенсії позивачу через відсутність необхідного стажу роботи.

Вказані вище обставини та надані на їх підтвердження документи свідчать про відсутність у позивача сукупності всіх обов`язкових умов, достатніх для призначення йому пенсії за віком зі зменшенням віку на 8 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Серед іншого суд зазначає, що частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

В той же час, згідно абз. 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Такми чином час перебування позивача на інвалідності (загальне захворювання), не підлягає зарахуванню до страхового стажу для призначення пенсії за віком та до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, оскільки причиною інвалідності не є нещасний випадок або професійне захворювання.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області, відмовляючи позивачц у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяло у межах повноважень, у спосіб та у порядку, визначені нормами чинного законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003. ) про визнання протиправною діяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 19 квітня 2021 року.

Суддя О.Г. Попова