Справа № 160/9293/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/9293/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року (суддя 1-ї інстанції Маковська О.В.) у справі №160/9293/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення (вимог),-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та частково скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:

- податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 3 411,97 грн. за податковими зобов`язаннями та 852,99 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 40 943,64 грн. за податковими зобов`язаннями та 10 235,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 22 393,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 6567,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Н") про застосування штрафу в розмірі 50% за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ у розмірі 11 196,50 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.11.2019 по єдиному внеску на рішення № від 01.11.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 7 820,23 грн;

- визнати протиправними та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № від 01.11.2019 (форма "ПС") про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 170,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем податкові повідомлення-рішення та вимога прийняті в результаті неправильного застосування норм чинного законодавства, та прийняті за результатами перевірки висновки якої є помилковими та спростовуються нормами законодавства та доказами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Позивач рішення суду не оскаржив.

Відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в цій частині, з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у цій частині у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що у ході розгляду справи вважає не було спростовано визначене перевіркою порушення щодо повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осі, а саме декларування непідтверджених витрат, що також призвело до несплати військового збору. Крім того позивачем у період жовтень, грудень 2017 та у 2018р. невірно визначено величину бази нарахування єдиного внеску, що призвело до його заниження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на нормах чинного законодавства та з урахуванням поданих доказів, а апеляційна скарга не містить доводів незгоди з висновками суду першої інстанції, а лише виклад порушення зазначених актом перевірки.

Сторони повідомлені про день та час розгляду справи.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що податковим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт №48775/04-36-13-05/ НОМЕР_1 від 03.09.2019 року.

Перевіркою встановлені порушення:

- п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 48230,51грн., у тому числі по періодам: 2017 рік - 8964,46 грн., 2018 рік - 39266,51 грн.

- п.п.1 ч. ст. 6, ч. 3 ст. 7, ч. 5 ст.8 Закону №2464-VI в частині недонарахування єдиного соціального внеску у сумі 65537,41грн., у тому числі по періодам: жовтень, грудень 2017 року - 17545,00 грн., 2018 рік - 47992,47 грн.

- п.п.1.2,п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п.163.1 ст. 163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст. 164, 177.2, 177.4 ст. 177, розділу VI ПК України заниження військового збору на суму 4019,25 грн, у тому числі по періодам 2017 рік - 747,04 грн., 2018 рік - 3272,21 грн.

- п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПК України ФОП ОСОБА_1 не нарахував податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, не признав суму умовного продажу, не склав і не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкові накладні на загальну суму ПДВ 2670,00грн. у т.ч за грудень 2016р. на суму ПДВ 3877,00 грн., за грудень 2017р. на суму ПДВ 22393,00 грн.

- п.201.1 ст. 201 ПК України порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі на суму ПДВ 2670,00 грн. у т.ч. за грудень 2016р. на суму ПДВ 3877,00 грн., за грудень 2017р. на суму ПДВ 22393,00 грн.

- п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16 ПК України в частині не надання до контрольних органів повної інформації щодо об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП.

- п.51.1 ст.51, пп. "б" п.176.2 ст. 176 ПК України, розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. №4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. за №111/26556, із змінами і доповненнями (далі - Порядок), в частині подання податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків з недостовірними відомостями (помилками) за формою 1-ДФ за 4 кв. 2016р.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийняті наступні рішення:

1. Податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 4 019,25 грн. за податковими зобов`язаннями та 1 004,81 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

2. Податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 48 230,97 грн. за податковими зобов`язаннями та 12 057,73 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

3. Податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 22 393,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 6567,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

4. Податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Н") про застосування штрафу в розмірі 50% за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ у розмірі 13 135,22 грн.;

5. Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.11.2019 по єдиному внеску на рішення від 01.11.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 65 537,41 грн.

6. Податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2019 (форма "Р") про застосування штрафу за несвоєчасне сплату єдиного внеску у розмірі 8 308,25 грн.;

7. Рішення № від 01.11.2019 (форма "ПС") про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 170,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скарги позивача залишені без задоволення.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями в тому ж обсязі, що і під час адміністративного оскарження, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог дійшов висновку про спростування позивачем під час розгляду справи виявлених порушень податкового законодавства, в частині позовних вимог про застосування штрафних санкцій за неподання повідомлення про об`єкти оподаткування суд у задоволенні відмовив, з підстав підтвердження виявленого порушення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, з урахуванням ст. 308 КАС України, та в межах доводів і вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Перевіркою зроблені висновки щодо неправомірного включення позивачем вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у додатку Ф2 до декларації про майновий стан та доходи, за період з 01.07.2017р. по 31.12.2018 р. встановлено завищення витрат на загальну суму 267 949,83 грн, у тому числі за періодами:

1) 01.07.2017-31.12.2017 - 49 802,53 грн.;

2) 2018 - 218 147,30 грн.

Завищення суми, за позицією податкового органу, сталося з причини включення до звітного періоду суми у розмірі - 115 500,00 грн. за надання юридичних послуг.

Як свідчать встановлені обставини справи, факт укладання між позивачем та ФОП ОСОБА_2 підтверджується договором №16/17 від 21.07.2017.

Договором передбачено надання юридичних послуг за період з 01.01.2017 по 03.12.2018 на загальну суму 115 500,00 грн., у тому числі по періодах:

1) 01.07.2017 - 31.12.2017 - 31 500, 00 грн.;

2) 2018 - 84 000,00 грн.

Здійснення витрат за цим договором підтверджено позивачем актами здачі-приймання робіт (послуг) за 2017 рік, які містяться в матеріалах справи: №1/16/17 від 31.07.2017; №2/16/17 від 31.07.2017; №3/16/17 від 29.09.2017; №4/16/17 від 31.10.2017; №15/16/17 від 31.11.2017; №6/16/17 від 29.12.2017 та умовами договору за 2018 рік. Розмір витрат не заперечується й відповідачем.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України витратами для господарської діяльності є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правова позиція з правовідносин щодо можливості віднесення повноти отриманих юридичних послуг до складу витрат, викладені у постанові Верховний Суд від 10.05.2018 р. у справі №820/1763/16.

Також перевіркою визначено, що вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 встановлено завищення витрат, а саме ФОП ОСОБА_1 до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, які не мають повного обсягу підтверджуючих документів. А саме: відповідачем не підтверджено правомірність віднесення витрат у сумі 111964,66 грн. у складі вартості будівельних матеріалів, що використані при проведенні ремонту приміщень у власній будівлі.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 174.4 статті 174 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що перевіркою не встановлено фактів здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з суб`єктами, які мають ознаки "фіктивності", припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо.

Як свідчать встановлені обставини справи, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення, що використовуються позивачем для ведення господарської діяльності є нежитловими. Вартість використаних матеріалів підтверджується розпорядженням ФОП ОСОБА_1 про утеплення фасаду, службовою запискою про списання у використання будівельних матеріалів та актом використаних товарів №1 від 28.12.2016 за 2018 рік.

Частиною першою статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Документами, які підтверджують витрати для цілей податкового обліку, можуть бути первинні документи, які засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг) і які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону №996-XIV, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг).

Право платника податку на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари (роботи, послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).

Наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів.

Як встановлено судом, витрати, які позивач відобразив у фінансово-бухгалтерській документації є реально понесеними останнім, у зв`язку з провадженням господарської діяльності. Зазначені витрати у причинному зв`язку узгоджуються з фактом наявності у позивача устаткування та споруд, а також відповідають меті здійснення такої діяльності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про спростування позивачем доводів відповідача щодо завищення витрат, та підтвердження здійснення таких.

Щодо збільшення сум грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 01.11.2019 (форма "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.11.2019 по єдиному внеску на рішення № від 01.11.2019 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд першої інстанції задовольнив такі позовні вимоги, оскільки такі порушення є похідними з порушенням завищенням витрат/ заниженням доходу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, з наступних підстав.

Згідно із п. п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України, а саме загальний місячний (річний) оподаткований дохід, до складу, якого, зокрема, включається дохід з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною п. п. 1.3 цього пункту.

Відповідно до пп. 164.1.3 ст. 164 ПК України - загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2. ст.. 177 ПК України - об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оскільки судом встановлено правомірність віднесення до витрат на надання юридичної допомоги та проведення ремонтних робіт, отже заниження чистого оподатковуваного доходу в цій частині позивачем не допущено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закон №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 зазначеного Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно акту перевірки, порушення щодо повноти нарахування утримання та сплати військового збору та невірного нарахування єдиного внеску визначено за період липень - грудень 2017р., та 2018р. Таке порушення було визначено з підстав нарахування зобов`язання з податку на доходи.

Оскільки колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про скасування рішення податкового органу про нарахування податку на доходи фізичних осіб, то є вірними висновки суду першої інстанції про скасування і похідних рішень.

Щодо порушення позивачем, за позицією податкового органу, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПК України, не здійснення нарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, не признав суму умовного продажу, не склав і не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкові накладні на загальну суму 131352,00 грн., ПДВ 26270,00 грн., у т.ч. за грудень 2016р. на суму 19388,00 грн., ПДВ- 3877,0грн., за грудень 2018р. на суму 111964,00 грн., ПДВ 22393,00 грн.

Позивачем оскаржено частково податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість, в частині виявлених порушень за грудень 2018р. на суму 22393грн.

Відповідно до п.199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних, а частково -ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Відповідно до підпункту 198.5 статті 198 ПК платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

З матеріалів справи видно, що Актом встановлено не реалізація ТМЦ у 2016р. і відсутність його у залишку станом на 31.12.2016р., а також порушення щодо витрат за ст. 177 ПК України, у період 2018р.

Відповідач зазначає про порушення з цих підстав норм ПК України та вважає, що позивач повинен був в розумінні підпункту г) пункту 198.5 статті 198 ПК нарахувати податкові зобов`язання з "умовного продажу".

Проте як свідчать встановлені обставини справи, порушення в цій частині встановлено з підстав здійснення ремонту виробничих приміщень, при цьому при цьому списання ТМЦ, що використовувалися для ремонту було здійснено у відповідності до чинного законодавства, що встановлено судом при наданні оцінки рішенню податкового органу про нарахування податку на доходи фізичних осіб.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що понесені витрати на ремонт приміщень правомірне включені платником податків до витрат періоду, в якому був здійснений ремонт, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу з зазначеного питання.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №160/10333/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова складена 15 квітня 2021року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак