Справа № Н/851/35/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 р.Справа № Н/851/35/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 за виключними обставинами по справі № 820/5994/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області треті особи Державна судова адміністрація України , Державна казначейська служба України

про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківський області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просила суд: визнати неправомірною відмову начальника Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області від 12.10.2016 року №06-16/4192/16 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді при звільненні у відставку; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у відповідності до ч.1 ст.136 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 01.04.2014 року).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі №820/5994/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано неправомірною відмову начальника Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області від 12.10.2016 року №06-16/4192/16 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді при звільненні у відставку. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у відповідності до ч. 1 ст. 136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 01.04.2014 року). Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (61050, м. Харків, м-н Руднєва, 36, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківський області оскаржило рішення в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 820/5994/16 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

15.06.2020 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 за виключними обставинами, у якій позивач просить суд задовольнити заяву, скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 та ухвалити нове рішення, який позов ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування вимог поданої заяви зазначає, що 15 квітня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII (Закон №1166) та визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону №1166-VII. Конституційний Суд України констатує, що перехідний період між опублікуванням Закону №1166 та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166 (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом № 1166 мали право на вихід у відставку, але станом на 1 квітня 2014 року ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, встановленому законодавством до внесення змін Законом №1166. Стверджує, що положення підпункту І пункту 28 розділу ІІ Закону №1166 суперечить частині першій статті 8 Конституції України, з огляду на його невідповідність принципові верховенства права в частині, що стосується легітимних очікувань особи. Вважає, що позивач як суддя при виході у відставку не може бути позбавлена права на вихідну допомогу у відповідності до ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки позивач таке право мала до набрання чинності Законом №1166, та продовжувала працювати, стимульована вихідною допомогою, але станом на 1 квітня 2014 року ним не скористалася у зв`язку з тим, що встановлений перехідний період, пов`язаний з набранням чинності положенням Закону №1166, з 31 березня по 1 квітня 2014 року, є очевидно недостатнім, оскільки не охоплює фактичної тривалості встановленого законодавством порядку реалізації суддею права на відставку та не відповідав легітимним очікуванням позивача.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківський області подало до Другого апеляційного адміністративного суду заперечення на заяву про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 за виключними обставинами, просить суд відмовити у задоволенні заяви, та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 залишити в силі. Зазначає, що право на відставку ОСОБА_1 було реалізоване під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ (зі змінами і доповненнями) в редакції, чинній станом на 22.09.2016 року, положеннями якого не була передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тому ТУ ДСА України у Харківській області правомірно були застосовані норми зазначеного Закону, які діяли на час прийняття рішення про звільнення судді. Вважає, що після винесення рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 15.04.2020 року, відсутні будь-які правові підстави для виплати вихідної допомоги позивачу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 подала до Другого апеляційного адміністративного суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі.

Заява розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та вимоги поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, вважає, що вказана заява підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 залишенню в силі, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII (далі по тексту - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч.1 ст.136 Закону №2453-VI (до 01 квітня 2014 року) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стаття 136 Закону №2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII (далі по тексту - Закон №1166-VII).

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23.01.2019 року у справі №820/2462/17, від 25.07.2019 року у справі №804/3790/17, від 23.12.2019 року в справі №814/1274/17, від 30.04.2020 року в справі №826/15692/16, від 12.08.2020 року в справі №826/18177/15.

Колегія суддів також зазначає, що зі змісту п. 1 ч.5 ст.361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Окрім того, 19.02.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 808/1628/18, у якій наголосив, що положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення ще не виконане, яке вживається у п.1 ч.5 ст.361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше, ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 10.03.2021 року по справі №826/28067/15.

Проте, у даному випадку, рішення суду не може вважатись невиконаним, у контексті приписів п.1 ч.5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення суду, що набрало законної сили (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16), яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2021 року у справі №808/1628/18 та в ухвалі від 03.02.2021 року у справі №820/1329/16.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Отже, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави для перегляду та скасування за виключними обставинами, визначеними п.1 ч.5 ст.361 КАС України, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року у справі №820/5994/16 залишенню в силі.

Відповідно, наведені в заяві ОСОБА_1 обґрунтування та доводи є помилковими та такими, що не впливають на вирішення справи.

Частиною 1 ст.369 КАС України визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.243, 248, 321, 325, 328, п.1 ч.4 ст.368, ст.369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 за виключними обставинами по справі № 820/5994/16 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі №820/5994/16 залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Бартош Н.С.

Повний текст ухвали виготовлений 19.04.2021 року