Справа № 640/2086/21
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Київ № 640/2086/21

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судових засідань Шевченко М.В.,

представника позивача - Ноготкової С.В.,

представника відповідача - Скриби І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

прийняв до уваги таке:

Державний спеціальний проектний інститут Міністерства внутрішніх справ України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 08 жовтня 2020 року, яким Державному спеціальному проектному інституту Міністерства внутрішніх справ України донараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2 400 000 грн. та штрафні санкції у сумі 600 000 грн., яке винесено ГУ ДПС у м. Києві на підставі висновків Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 48/26-15-07-02-06/08581887 від 11.09.2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.03.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Як вбачається з наявного у справі заперечення на позовну заяву, відповідач заперечує заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на те, що прийняте податкове повідомлення - рішення є правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

18.09.2020 Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України (надалі - «Позивач» або «ДСПІ МВС України») було отримано Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 04.09.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2017 по 04.09.2020 та іншого законодавства № 48/26-15-07-02-06/08581887 від 11.09.2020 року (далі - Акт перевірки).

Перевірку проведено співробітниками Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - «ГУ ДПС у м. Києві» або «Відповідач») на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві № 5459 від 28.08.2020 року відповідно до підпункту 78.1.7. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України (надалі - «ПКУ»).

Як слідує з Акту перевірки, перевіряючими проведеною перевіркою встановлено позивачем наступні порушення:

п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість в жовтні 2019 рок на суму 2 400 000 гривень;

п. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 з урахуванням пп. 168.1.5. п. 168.1. с. 168, пп. 168.4.1. п. 168.4. ст. 168, пп. 168.4.4. п. 168.4. ст 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами, в результаті чого несвоєчасно було сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 55 213,53 грн., (а саме за січень 2017 - 6 529,57 грн., за лютий 2018 - 2102,78 грн., за березень 2018 - 4 936,04 грн., за квітень 2018 - 5 609,85 грн., за лютий 2019 - 5 464,54 грн., за березень 2019 = 9 299,90 грн., квітень 2019 - 21 271,15 грн.);

пп. 168.1.1., п.п. 168.1.2., пп. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168, пп. 168.4.4. п. 168.4. cm. 168, пп 1.6. п. 16 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, щодо несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) до бюджету утримані суми військового збору у сумі - 1 184,48 грн., (а саме за квітень 2019 - 1 184,48 грн.);

пп. 164.2.1. п. 164.2. ст. 164, cm. 167, пп. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 пп. 171.1. ст. 171, із врахуванням пп. 14.1.180, пп. 14.1.195, пп. 14.1.222 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України від 01.12.2010 № 2755-V1 зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на суму 1 908,00 гривень;

пп. 1.1, пп. 1.3., пп. 1.5. п. 16підрозділу 10 розділу XX, пп. 164.2.1. п. 164.2. ст. 164, ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1. ст. 168, пп. 171.1. ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору на суму 159,00 грн.;

п.1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 cm. 7 та п. 5 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальну суму 2 332,00 гривень.

В подальшому, не погоджуючись з висновками Акту перевірки, позивач подав заперечення на Акт.

За результатами розгляду заперечень, ГУ ДПС надано відповідь «Про розгляд заперечень» № 134420/10/26-15- 07-02-06 від 29.09.2020 року, згідно з яким висновки Акту було залишено без змін, а заперечення без задоволення.

В подальшому, 21.10.2020 ДСПІ МВС України одержане податкове повідомлення- рішення №2 від 08 жовтня 2020 року, яким ДСПІ МВС України було донараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2 400 000 грн. та штрафні санкції у сумі 600 000 грн.

Не погодившись із прийнятими відповідачем податковим повідомленням-рішенням, ДСПІ МВС України звернулось до зі скаргою про скасування податкового повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.

29.12.2020 позивач отримав рішення ДПС України про результати розгляду скарги, № 35958/6/99-00-06-02-02-06 від 22.12.2020, у відповідності із яким подана ДСПІ МВС України скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення №2 від 08 жовтня 2020 року без змін.

Вважаючи прийняте ГУ ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення №2 від 08.10.2020 незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню - рішенню, суд зазначає наступне.

Як вірно зазначено в Акті перевірки 30.12.2009 між Позивачем та ПАТ «Київміськбуд-1» було укладено договір про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12 від 30.12.2009 року (надалі - Договір) (т.1 а.с. 66-70).

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість адміністративної (нежитлової) будівлі становить 12 000 000,00 гривень, крім того ПДВ - 2 400 000,00 гривень, загальна вартість - 14 400 000,00 гривень.

На виконання умов Договору Позивач здійснив оплату адміністративної (нежитлової) будівлі на загальну суму 14 400 000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 2 400 000,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с. 73-78):

- № 2 від 21.01.2010 на суму 2 800 000 грн., в тому числі ПДВ 466 666 грн. 67 коп.;

- № 3 від 22.01.2010 на суму 2 800 000 грн., в тому числі ПДВ 466 666 грн. 67 коп.;

- № 4 від 25.01.2010 на суму 2 800 000 грн., в тому числі ПДВ 466 666 грн. 67 коп.;

- № 5 від 22.01.2010 на суму 2 800 000 грн., в тому числі ПДВ 466 666 грн. 67 коп.;

- № 9 від 26.01.2010 на суму 2 800 000 грн., в тому числі ПДВ 466 666 грн. 67 коп.;

- № 10 від 27.01.2010 на суму 400 000 грн., в тому числі ПДВ 66 666 грн. 67 коп.

Як свідчать матеріали справи ПАТ «Київміськбуд-1» були виписані наступні податкові накладні № 9 від 21.01.2010 р., № 10 від 22.01.2010 р., № 11 від 25.01.2010 р., № 12 від 26.01.2010 р., № 13 від 27.01.2010 р. (т. 1 а.с. 79-83).

Як вказує позивач, та не заперечується відповідачем, внаслідок неналежного виконання ПАТ «Київміськбуд-1» своїх зобов`язань за вище вказаним Договором, заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Київміськбуд-1» про розірвання договору та стягнення 14 400 000,00 гривень.

13.03.2013 Господарським судом міста Києва було прийнято Рішення у справі № 5011-51/9887-2012, яким позов було задоволено, та прийнято рішення:

Розірвати договір № 30/12 від 20.12.2009 р., укладений між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 16, ) та Приватним акціонерним товариством «Київміськбуд-1» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29-Б, ). Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 29-Б, ), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення на користь Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 16, ) 14 400 000, 00 грн.

Як слідує з ЄДРСР зазначене рішення набрало законної сили 14.04.2013.

Крім того, як зазначає в позивач та підтверджується матеріалами справи, позивачем було подано позов до Господарського суду міста Києва до ПАТ «Київміськбуд-1» про зобов`язання вчинити дії, а саме:

-зобов`язати ПАТ «Київміськбуд-1» передати Позивачу по акту прийому-передачі всю проектно-кошторисну та дозвільну документацію щодо Адміністративної (нежитлової) будівлі, площею 2632м.кв., яка знаходиться за адресою вул. Маршала Тимошенка, 21 в м. Києві, а також декларацію (дозвіл) про початок будівельних робіт та документи, що підтверджують право користування (договір оренди) земельної ділянки, на якій дана будівля знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 22 червня 2017 року у справі № 910/6701/17 у задоволенні позову ДСПІ МВС України відмовлено з підстав, прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 13.03.2013 № 5011-51/9887-2012, враховуючи що зобов`язання за спірним договором припинилися.

Разом з тим, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано докази виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2013 № 5011-51/9887-2012 щодо стягнення на користь позивача 14 400 000, 00 грн.

Таким чином, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні висновки відповідача щодо відсутності дебіторської заборгованості ПАТ «Київміськбуд-1» перед ДСПІ МВС України, на підставі яких, в тому числі, зроблено незаконний висновок щодо порушення Позивачем п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість в жовтні 2019 рок на суму 2 400 000 гривень.

Не знайшли свого документального підтвердження і висновки відповідача викладені в Акті перевірки (стр. 11), де перевіряючі посилаються на судове рішення від 27.12.2012 по справі № 5011-44/18931-2012 вказали про відсутність дебіторської заборгованості ПАТ «Київміськбуд-1» перед ДСПІ МВС України, з посиланням на те, що ПАТ «Київміськбуд-1» вказаним рішенням визнано банкрутом.

Суд звертає увагу, що 27.12.2012 по справі № 5011-44/18931-2012 Господарським судом міста Києва було винесено Ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Київміськбуд-1», а не про визнання банкрутом, що також підтверджує хибність висновків Відповідача.

Відповідно до наданої до справи копії рішення та відомостей в ЄДРСР ПАТ «Київміськбуд-1» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 29-Б; ідентифікаційний код 24595667) було визнано банкрутом Постановою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 5011-44/18931-2012.

Як вказує позивач у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором, Міністерство внутрішніх справ України та Прокуратура міста Києва продовжують вживати заходів для повернення у власність позивача зазначеної вище нежитлової будівлі, та, враховуючи, що сплив позовної давності не припиняє сам факт існування заборгованості, а лише виключає можливість її стягнення в судовому порядку. Також, як зазначає позивач та не спростовується відповідачам, позивач продовжує вказану заборгованість обліковувати на рахунках бухгалтерського обліку, і зазначена дебіторська заборгованість не є списаною.

Щодо встановленого відповідачем порушення з ПДВ, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що діяв на момент виникнення права Позивача на податковий кредит, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об`єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податковий кредит Позивача періоду січня 2010 року, як зазначалось вище, підтверджується податковим накладними № 9 від 21.01.2010р., № 10 від 22.01.2010р., № 11 від 25.01.2010р., № 12 від 26.01.2010р., № 13 від 27.01.2010р., які мають всі, передбачені законом реквізити, що відповідачем ні в Акті перевірки ні під час судового розгляду не спростовано та не заперечувалось.

Також, Суд відхиляє як необґрунтований та безпідставний висновок відповідача, що в разі списання дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок попередньої оплати товарів, які поставлені не були, факт придбання таких товарів (робіт, послуг), як це передбачено п. 198.3. ст. 198 Кодексу, відсутній, та, відповідно, відсутнє право платника податку на податковий кредит за такими товарами, зважаючи на таке.

Як було заначено вище, Відповідач вказує що Позивачем було порушено п. 198.3. ст. 198 ПКУ, та Позивач втратив право на податковий кредит, попередньо сформований за операцією придбання таких товарів/послуг, та на обґрунтування своєї позиції посилається на п. 198.3. ПКУ, яким як зазначає Відповідач, передбачено, що «у разі попередньої оплати товарів/послуг, які не були поставлені в межах строку позовної давності, відсутній факт придбання таких товарів/послуг» (стор. 12 Акту перевірки).

Разом з тим суд зазначає, що даний пункт Податкового кодексу України, в тому числі, в редакції, як діяла в період виявленого Відповідачем порушення Позивачем, не містить даної норми, на яку посилається Відповідач.

У зв`язку з цим суд зазначає, що підпунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено:

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як зазначено вище, та не спростовано відповідачем, більше того не заперечується відповідачем, Міністерство внутрішніх справ України та Прокуратура міста Києва продовжують вживати заходів для повернення у власність Позивача зазначеної вище нежитлової будівлі, й заборгованість в розмірі 14 400 000, 00 гривень на дату розгляду справи та прийняття рішення Позивачем не отримана.

Суд відхиляє як безпідставні та надумані твердження відповідача про прощення позивачем боргу на користь ПАТ «Київміськбуд-1», зважаючи на те, що в акті перевірки та в матеріалах наданих відповідачем під час розгляду справи відсутні будь-які документи, якими би підтверджувалось прощення боргу та/або списання Позивачем заборгованості на користь ПАТ «Київміськбуд - 1».

Окремо суд вважає за необхідне зазначити про хибність висновку про порушення Позивачем п. 198.3. ст. 198 ПКУ та необхідності коригування податкового кредиту, зважаючи на таке.

Як було зазначено вище, 14.04.2013 набуло законної сили Рішення Господарського суду міста Києва від 13 березня 2013 року по справі № 5011-51/9887- 2012, яким було розірвано договір № 30/12 від 20.12.2009 р., укладений між Позивачем та ПАТ «Київміськбуд-1», та стягнуто з ПАТ «Київміськбуд-1» на користь Позивача 14 400 000, 00 гривень. Заборгованість в розмірі 14 400 000,00 гривень за вказаним судовим рішенням не сплачена. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту встановлений ст. 192 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що п. 192.1. ст. 192 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла під час набрання Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 березня 2013 року по справі № 5011-51/9887-2012 законної сили, передбачено:

192.1. якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

192.1.1. якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

192.1.2. Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

192.3. Результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Тобто відповідно до вимог норми п. 192.1. ст. 192 Податкового кодексу України коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту здійснюється, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

Проте, у правовідносинах між Позивачем та ПАТ «Київміськбуд-1» не відбувалося зміни компенсації вартості товару, перегляд цін, повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг тощо.

Як зазначалось вище, попередню оплату ПАТ «Київміськбуд-1» так й не повернув на дату проведення перевірки податковим органом.

Суд відхиляє і викладені в Акті перевірки твердження контролюючого органу, що ДСПІ МВС України на порушення п. 198.3. ст. 198 ПКУ не відкоригувало податковий кредит в жовтні 2019 року у сумі 2 400 000 грн. за результатами проведеної інвентаризаційної комісії від 18.10.2019, зважаючи на те, що нормами Податкового кодексу України не передбачено здійснення коригування податкового кредиту, в зв`язку з проведенням інвентаризації та відображення в протоколі інвентаризації дебіторської заборгованості, за якою сплинув строк позовної давності.

Більше того, суд зазначає, що відсутність при виявлені порушень посилань на конкретні пункти і статті законодавчих актів, є порушенням Наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, яким затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами а саме:

Абзацом 2 пункту 4 розділу III Порядку № 727 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Щодо спливу граничного строку, передбаченого п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З врахування того, що договір про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі №30/12 від 30.12.2009, укладений між Позивачем та ПАТ «Київміськбуд-1», було розірвано Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 березня 2013 року по справі №5011-51/9887-2012, яке набрало чинності 14 квітня 2013 року, граничний строк подання декларації з ПДВ за квітень 2013 року сплив 20 травня 2013 року.

Відповідно, закінчення 1095 дня що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації відбулося 20.05.2016, і протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначив суму грошових зобов`язань з ПДВ по спірних правовідносинах.

Таким чином, відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України Позивач є вільним від нарахованого грошового зобов`язання визначеного відповідачем.

З урахуванням викладеного, Акт перевірки №48/26-15-07-02-06/08581887 від 11.09.2020 в частині висновків на підставі яких прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 2 від 08 жовтня 2020 року є необґрунтовані та такі, що суперечить законодавству та виходять за межі повноважень контролюючого органу, встановлених Податковим кодексом України та іншими законами України тому підлягає скасуванню як незаконне.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії-); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 08 жовтня 2020 року яким Державному спеціальному проектному інституту Міністерства внутрішніх справ України донараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2 400 000 грн. та штрафні санкції у сумі 600 000 грн., яке винесене ГУ ДПС у м. Києві на підставі висновків Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 48/26-15-07-02-06/08581887 від 11.09.2020 року.

Судові витрати в сумі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 коп) грн стягнути на користь Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, 16, ідентифікаційний номер: 08581887) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15.04.2021.

Суддя Р.О. Арсірій