Справа № 826/13434/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року у справі за позовом Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними дій, скасування вимоги від 19 вересня 2017 року №15-14/808,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України про:

- визнання протиправними дій посадових осіб Держаудитслужби щодо оскарження, встановлення та віднесення факту порушення абзацу 2 пункту 6 статті 75 Господарського суду України, статті 4 Статуту, що стали обґрунтуванням висновків відносно дій, внаслідок яких підприємством не перераховано до загального фонду Державного бюджету України грошові кошти від продажу нерухомого майна, а саме: групи нежитлових приміщень № 1, № 2, № 3, № 8, інвентарний № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 на суму 8522,5 тис.грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України на вказану суму;

- скасування відповідної частини вимоги від 19 вересня 2017 року № 15-14/808 як необґрунтованої.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки Відповідача є помилковими, побудованими на невірній оцінці фактичних обставин, позаяк Позивач жодних дій у розумінні пункту 12 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803 щодо об`єкту відчуження не вчиняв, а проводилася лише дооцінка майна, яка не вплинула на фактичну ринкову вартість, зазначену у висновку ТОВ "Експертно-консалтинговий союз" після проведення аукціону.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Державним підприємством "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні, викладеним у позовній заяві та стосуються неправомірності висновків Державної аудиторської служби України, зроблених за наслідками перевірки Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр".

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у справі № 757/35156/17-к, винесеної під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 від 02 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, Держаудитслужбою проведено позапланову ревізію окремих питань фінансового-господарської діяльності ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" за період з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2017 року та за її результатами складено Акт ревізії від 11 серпня 2017 року № 15-21/35, який підписано Позивачем із запереченнями.

За висновками Акту ревізії від 11 серпня 2017 року встановлені порушення пункту 12 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803, відповідно до якого після проведення оцінки майна суб`єкту господарювання забороняється вчиняти дії щодо об`єкта відчуження, які можуть призвести до зміни його вартості. Натомість, підприємством не перераховано до загального фонду Державного бюджету країни грошові кошти від продажу нерухомого майна, а саме: групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, 8, інвентарний номер № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 в сумі 8 522 646,02 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України на зазначену суму.

До Акту ревізії додано Договір на проведення незалежної оцінки від 19 жовтня 2016 року № ДГ-0000012, укладений між ТОВ "Експертно-консалтинговий союз" в особі генерального директора Мещерякова В.В. - Виконавець, та Центром в особі заступника генерального директора Сколоти Я.Ю. - Замовника.

Предметом договору є незалежна оцінка Ѕ частини адміністративної будівлі загальною площею 610,6 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29.

Також, до ревізії надано Акт від 21 жовтня 2016 року № 0000046, підписаний Виконавцем та Замовником, згідно якого Виконавець виконав та передав роботи з незалежної оцінки 1/2 частини адміністративної будівлі, а також Звіт про оцінку нерухомого майна - групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, 8, загальною площею 610,6 кв.м.,складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Експертно-консалтинговий союз" від 20 жовтня 2016 року. Мета оцінки - визначення ринкової вартості для погодження Фондом державного майна України та подальшого відчуження згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2007 року № 803.

Відповідно до висновку про оцінку майна ринкова вартість об`єкта оцінки без податку на додану вартість, склала на 20 жовтня 2016 року 7806000,00 грн.

Окрім того, до ревізії додано копію супровідного листа Позивача до Держагентства лісових ресурсів України від 21 жовтня 2016 року № 3/629 з додатками стосовно нерухомого майна - групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, 8, інвентарний номер № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 для розгляду та прийняття рішення про його відчуження, підписаний заступником генерального директора з інноваційних питань Позивача - Сколотою Я.

До ревізії також надано копію листа Фонду державного майна України від 29 листопада 2016 року № 10-24-23191 про погодження відчуження зазначеного вище майна, а також копію наказу Держагентства лісових ресурсів України від 01 грудня 2016 року № 437 про надання згоди на відчуження майна підприємства.

Надалі за договором купівлі-продажу об`єкту нерухомості (групи нежитлових приміщень № 1, 2, 3, 8, інвентарний номер № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29), укладеного між Позивачем та ТОВ "Інбук", зазначене майно було реалізовано за 10 303 920,00 грн. (з ПДВ).

ТОВ "Інбук" 20 січня 2017 року перерахувало Позивачу грошові кошти відповідно до зазначеного Договору суму 10 303 920,00 грн.

Наказом Позивача від 30 грудня 2016 року № 72 призначено дооцінку основних засобів 3 групи , залишкова вартість яких на дату балансу дорівнювала нулю.

Згідно картки рахунку 10 "необоротні активи" проведено дооцінку адмінбудівлі по вул. Електриків, 29 за період з 01 вересня 2016 року по 31 травня 2017 року на суму 7 570 200,00 грн., загалом її балансова вартість складала 8 313 181,03 грн.

Отже, за висновками Відповідача, у порушення пункту 12 Порядку № 803 наказами по підприємству проведено дооцінку на суму 7 570 200,00 грн. та модернізацію на суму 746 547,65 грн., що призвело до заміни вартості адмінбудівлі по вул. Електриків, 29. При цьому, Відповідач не заперечує обставин проведення дооцінки, на чому наполягає Позивач у справі.

На підставі висновків Акту, а також згідно пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю" та пункту 46 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550) Держаудитслужбою направлено Позивачу вимогу від 19 вересня 2017 року № 15-14/808 щодо усунення виявлених ревізією порушень (із зазначенням про необхідність повідомлення про вжиті заходи з усунення порушень разом із завіреними копіями підтверджуючих документів, як-то: первинних, розпорядчих та інших документів до 10 жовтня 2017 року).

Зокрема, у оскаржуваній частині вимоги зазначено, що всупереч абз. 2 пункту 6 статті 75 Господарського кодексу України, статті 4 Статуту Підприємством не перераховано до загального фонду Державного бюджету України грошові кошти від продажу нерухомого майна, а саме групи нежитлових приміщень: № 1, 2, 3, 8, інвентарний номер № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 в розмірі 8 522 646,02 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України на зазначену суму.

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Відповідача, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що формулювання позовних вимог в частині визнання протиправними дій не є чітким, та хоча і вказує на незгоду Позивача з висновками Відповідача, якими обгрунтовано акт ревізії та вимогу від 19 вересня 2017 року, проте не відповідає способам судового захисту, визначеним статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, щодо позовної вимоги про скасування вимоги в частині встановлено, що Держаудитслужбаою пред`явлено вимогу про усунення порушень, а наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, що відповідає висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду.

Крім того вказано, що Позивачем не обґрунтовано, на які безпосередньо його права впливає вимога в оскаржуваній частині, та які безпосередні обов`язки зачіпає зазначена вимога.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно частини першої статті 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 868 "Про утворення Державної аудиторської служби України", яка набрала чинності 03 листопада 2015 року, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

За пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Пунктом 7 Положення № 43 визначено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 266 "Про утворення міжрегіональних органів Державної аудиторської служби" до складу органів Державної аудиторської служби України входять Держаудитслужба та такі міжрегіональні територіальні органи: Північний офіс Держаудитслужби, Північно-східний офіс Держаудитслужби; Західний офіс Держаудитслужби та Східний офіс Держаудитслужби, які також наділені вищевказаними повноваженнями щодо вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов`язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень; реалізацією інвестиційних проектів.

Пунктом 6 зазначеного Положення передбачено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 9 Положення № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; вертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Вказані положення кореспондуються з вимогами пунктів 7, 10 та 13 статті 10 Закону № 2939-XII, згідно із якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Частиною другою статті 15 Закону № 2939-XII обумовлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

В контексті викладеного правового регулювання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, з чим погоджується колегія суддів.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення його у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку підконтрольною установою або шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Разом із тим, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для Позивача.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 1440/1820/18, від 10 грудня 2019 року у справі № 808/6509/13-а, від 06 лютого 2020 року у справі № 1740/1852/18, від 07 лютого 2020 року у справі № 803/634/17 тощо.

У справі, що розглядається, поставлено питання про скасування пунктів вимоги від 19 вересня 2017 року № 15-14/808, що пов`язані із завданням необґрунтованої матеріальної шкоди (збитків).

Однак, ураховуючи те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, колегія суддів зазначає, що заявлена Державним підприємством "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" позовна вимога є передчасною.

В частині позовних позовних вимог про визнання протиправними дій посадових осіб Держаудитслужби щодо оскарження, встановлення та віднесення факту порушення абзацу 2 пункту 6 статті 75 Господарського суду України, статті 4 Статуту, що стали обґрунтуванням висновків відносно дій, внаслідок яких підприємством не перераховано до загального фонду Державного бюджету України грошові кошти від продажу нерухомого майна, а саме: групи нежитлових приміщень № 1, № 2, № 3, № 8, інвентарний № 103-1, 1978 року побудови, площею 610,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29 на суму 8522,5 тис.грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України на вказану суму, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України).

Наука адміністративного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.

Відтак, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права (свободи, інтересу), бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Між тим, у контексті обставин цієї справи, колегія суддів констатує, що Позивач, обравши такий спосіб захисту порушених прав як визнання неправомірними дій посадових осіб Держаудитслужби обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, адже задоволення таких позовних вимог жодним чином не поновить його права і саме по собі не вплине на його становище, позаяк у випадку, що розглядається, самі по собі дії посадових осіб Держаудитслужби не є юридично значимими для спірних правовідносин.

Таким чином, за наведених обставин справи та враховуючи, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Відтак, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, позаяк апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга Позивача не містить.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр", викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко