Справа № 640/23444/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/23444/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України (далі - відповідач 1), Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним рішення відповідача 2, яким відмовлено позивачу у встановленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції;

зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача щодо встановлення факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) ОСОБА_1 від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції та встановити факт одержання поранення (ушкодження здоров`я) ОСОБА_1 від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача відповідачем протиправно відмовлено йому у встановленні факту одержання ним поранення від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, що позбавляє його права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, який передбачає отримання додаткових соціальних пільг та виплат, відтак рішення є протиправним та суперечить нормам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення Міжвідомчої комісії, яким позивачу відмовлено в установленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, є обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, тому позов є необґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідачем 2 відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування своєї позиції не подано.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статей 12, 257, 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.05.2018 №1426-52023.

У зв`язку з отриманням осколкового поранення на території проведення антитерористичної операції позивач звернувся у березні 2019 року із заявою до відповідача 2 про встановлення факту поранення, що він зазнав від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції 21 січня 2015 року у м. Горлівка Донецької області.

Рішенням Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції від 11.04.2019 №4/ІІІ/8 відмовлено у встановленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №306, оскільки поранення (ушкодження здоров`я) позивачем одержано 21.01.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, яким, на думку позивача, порушено його права на соціальний захист, останній звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу третього пункту 4 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни віднесені особи з інвалідністю з числа осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється для повнолітніх осіб - за висновком медико-соціальної експертизи, для осіб віком до 18 років - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу шостого пункту 4 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.04.2018 №306, якою затверджено «Порядок встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я» (далі - Постанова №306).

Цей Порядок визначає процедуру встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння (далі - ушкодження здоров`я від боєприпасів) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування), під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - територія проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) (п.1 ).

Згідно з пунктом 3 Постанови №306 рішення про встановлення факту одержання особою ушкодження здоров`я від боєприпасів (далі - постраждала особа) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях ухвалюється міжвідомчою комісією з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - міжвідомча комісія), яку утворює Державна служба у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

На виконання вимог абзацу другого пункту 3 Постанови №306 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.09.2018 №1411 «Про затвердження Положення про міжвідомчу комісію з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції» (далі - Постанова №1411), відповідно до пункту 2 Розділу І якої Міжвідомчу комісію утворює Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 306.

Відповідно до положень пункту 3 Постанови №306 та пунктів 1, 2 Розділу IV Постанови №1411 Міжвідомча комісія складається з голови, яким за посадою є Голова Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, першого заступника голови, заступника голови, секретаря та інших членів міжвідомчої комісії, які є представниками Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Мінсоцполітики, МОЗ, Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, Адміністрації Держприкордонслужби. Також до складу міжвідомчої комісії входять за згодою представники Генеральної прокуратури України, СБУ. До роботи міжвідомчої комісії можна залучати за згодою фахівців інших державних органів і представників громадських об`єднань.

Персональний склад міжвідомчої комісії на підставі пропозицій міністерств, інших центральних органів виконавчої влади чи інших державних органів і представників громадських об`єднань, зазначених у пункті 1 цього розділу, затверджує своїм наказом Мінсоцполітики.

Таким чином, міжвідомча комісія є окремим суб`єктом владних повноважень, який наділений дискреційними повноваженнями, що полягають у можливості вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених Постановою № 306, а саме: ухвалити рішення про встановлення (відмову у встановленні) факту одержання постраждалою особою ушкодження здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції; скасувати ухвалене рішення про встановлення факту одержання постраждалою особою ушкодження здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції.

Пунктом 4 Постанови №306 передбачено, що для встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях постраждала особа або її представник за дорученням, оформленим в установленому законом порядку, надсилає Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції заяву за формою, встановленою Мінсоцполітики.

До заяви додаються такі документи:

копії сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім`я та по батькові, дату і місце народження, серію та номер паспорта, ким і коли виданий паспорт та реєстрацію місця проживання або місця перебування особи;

копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ;

висновок медичного експерта, що засвідчує факт отримання поранень чи інших ушкоджень здоров`я від боєприпасів;

копія довідки медико-соціальної експертної комісії про групу і причину інвалідності;

довідка про відсутність (наявність) судимості за злочин проти основ національної безпеки України або злочин проти громадської безпеки у постраждалої особи (у разі надання згоди постраждалої особи або її представника, висловленої у письмовій формі, додається за запитом міжвідомчої комісії);

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження стосовно факту отримання постраждалою особою поранень чи інших ушкоджень здоров`я від боєприпасів (у разі надання згоди постраждалої особи або її представника, висловленої у письмовій формі, додається за запитом міжвідомчої комісії);

інші документи, які можуть засвідчити отримання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав осколкове поранення затилкової частини голови, грудини, лівого стегна, в/з правої голені від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції 21 січня 2015 року у м. Горлівка Донецької області.

В підтвердження зазначеного позивач надав копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №392, виданої Міською лікарнею №2 у м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом ушкодження здоров`я у січні 2015 року СВ УСБУ в Донецькій області порушено кримінальне провадження №0000414.

Крім того, за результатами проведення медико-соціальної експертизи позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, про що видано довідку Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорська серії АВ №0909238 від 22.03.2018.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.05.2018 №1426-52023, згідно якої зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що з метою встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції позивач звернувся до відповідача 2 із заявою (вх. № Д-349 від 19.03.2019), в якій він просив встановити факт поранення, яке він зазнав від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на територій проведення антитерористичної операції.

До заяви позивачем додані наступні документи:

копії сторінок паспорта;

копію документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів;

копії первинних медичних облікових документів;

копію довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

оригінал довідки про відсутність судимості;

копію витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000414,

копію висновку судово-медичної експертизи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем подано до відповідача 2 заяву встановленої форми та усі необхідні документи, що передбачені пунктом 4 Постанови №306, для встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем вказані обставини не заперечуються.

Вищенаведені документи підтверджують те, що позивач отримав осколкові поранення вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на територій проведення антитерористичної операції, що також не заперечувалось відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву.

Основним аргументом відмови у встановленні факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції відповідачами зазначено те, що поранення (ушкодження здоров`я) отримано ОСОБА_1 21.01.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а саме в м. Горлівка Донецької області.

При цьому, посилаються на розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, відповідно до якого м. Горлівка Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Між тим, відповідно до пункту 5 Постанови №306 передбачено, що Міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у разі, коли:

1) поранення чи інші ушкодження здоров`я є наслідком:

вчинення постраждалою особою злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення постраждалою особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю;

2) ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

3) щодо особи наявний обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, за вчинення злочину проти основ національної безпеки України або злочину проти громадської безпеки;

4) виявлено факт підроблення документів або подання недостовірної інформації про ушкодження здоров`я від боєприпасів;

5) відсутні документи, що містять підтвердження факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів.

Вказаний перелік підстав для відмови у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції є вичерпним.

В оскаржуваному рішенні відповідач 2 посилається на невідповідність поданих документів підпункту 2 пункту 5 Постанови №306.

Судом встановлено, що проведення антитерористичної операції в межах території Донецької та Луганської областей підтверджується Указом виконуючого обов`язки Президента України, Головою Верховної Ради України від 13.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України», яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, який набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014.

У абзаці 21 частини першої статті 1 Закону України від 20.03.2003 № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» закріплено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно статей 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (з подальшими змінами і доповненнями) закріплено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р (з подальшими змінами і доповненнями) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до якого також включено м. Горлівку Донецької області.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до статей 2, 7 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Наведеними нормативно-правовими актами на законодавчому рівні у відповідності до положень статті 85 Конституції України встановлено, що з 20 лютого 2014 року має місце збройна агресія Російської Федерації проти України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.

Разом з тим, як передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Станом на час розгляду справи, Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався.

Дослідженими у справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 отримав осколкове поранення від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції 21.01.2015 у м. Горлівка Донецької області.

Встановлення цього факту підтверджено поданими ним документами, зокрема, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №392, виданої Міською лікарнею №2 у м. Горлівка Донецької області; витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000414, висновком судово-медичної експертизи.

Як встановлено судом, позивач є внутрішньо переміщеною особою та отримав відповідну довідку.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно статті 2 цього Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 14 Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні.

Встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції для позивача має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та забезпечення її в подальшому соціальними гарантіями.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання про застосування статті 13 Конвенції, суд бере до уваги висновки в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява № 27798/95 п.88), в якому зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди.

Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер`їлдіз проти Туреччини»).

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року «Лоізіду проти Туреччини» дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Горлівки.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано заяву встановленої форми щодо підтвердження факту отримання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції та необхідний пакет документів, передбачений пунктом 4 Постанови №306, що не спростовано відповідачами в ході розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що відмова відповідача 2 є безпідставною та необґрунтованою, а рішення від 11.04.2019 №4/ІІІ/8 - протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При вирішенні вказаного спору, суд не перебирає на себе властиві суб`єкта владних повноважень функції, а лише надає правову оцінку спірним правовідносинам і визначає належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, беручи до уваги норми чинного законодавства України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про встановлення факту поранення, що він зазнав від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції 21 січня 2015 року у м. Горлівка Донецької області з урахуванням висновків суду.

Закріплений у частині першій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статі 5 Закону України «Про судовий збір» витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю

Визнати протиправним рішення Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції від 11.04.2019 №4/ІІІ/8 про відмову у встановленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.

Зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) ОСОБА_1 від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко