Справа № 640/1902/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Київ № 640/1902/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет споруГромадської ради доброчесності Вища кваліфікаційна комісія суддів України
провизнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Громадської ради доброчесності (надалі - відповідач, ГРД), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 26.07.2019 протоколом електронного голосування Громадської ради доброчесності.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 акцентує необґрунтованість спірного рішення.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

11.02.2020 позивачем недоліки позовної заяви усунуто, подано клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

13.02.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1902/20 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; поновлено позивачці строк на звернення з позовом до адміністративного суду; залучено Вищу кваліфікаційну комісію суддів України у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору (за текстом - Комісія).

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, заперечень по суті заявлених позовних вимог не навів.

Пояснень від Комісії на позов до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Указом Президента України № 302/2013 від 23.05.2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Харцизького міського суду Донецької області строком на п`ять років.

Указом Президента України № 83/2015 від 14.02.2015 ОСОБА_1 переведено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01.02.2018 № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.

Рішенням Комісії № 8/вс-18 від 23.01.2018 ОСОБА_1 допущено до участі у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Рішенням № 35/зп-18 від 02.03.2018 призначено кваліфікаційне оцінювання 220 кандидатів, у тому числі ОСОБА_1 , у межах оголошеного Комісією 30.09.2017 конкурсу на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності.

01.07.2018 рішенням Комісії № 167/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит». За результатами даного етапу ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

01.11.2018 рішенням Комісії № 246/зп-18 затверджено результати першого етапу «Іспит» кваліфікаційного оцінювання кандидатів у межах оголошеного Комісією 30.09.2017 конкурсу на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності. За результатами даного етапу ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

На 01.08.2019 Комісією призначено проведення із ОСОБА_1 співбесіди за результатами дослідження досьє у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності.

Поряд із цим, 29.07.2019 Громадська рада доброчесності оприлюднила на своєму сайті «Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики», затверджений протоколом електронного голосування від 26.07.2019 (по тексту - Висновок).

Відповідно до Висновку кандидат на посаду судді безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно знизила його обсяг і (або) вартість. У Висновку вказано, що згідно з даними майнової декларації судді за 2017 рік, 01.09.2017 суддя придбала авто Honda Jazz 2007 року випуску, вартістю 75 000 грн. У 2018 році суддя продала це авто за 70 000 грн. Однак, за даними спеціалізованих сайтів продажу автомобілів, середня вартість подібного автомобіля становила близько 7 000 доларів США, що еквівалентно 179 830 грн. за офіційним курсом НБУ станом на момент набуття. Згідно з даними майнової декларації судді за 2018 рік, 24.02.2018 суддя набула право власності на авто Peugeot 207 2008 року випуску, вартістю 47 000 грн. За даними спеціалізованих сайтів продажу автомобілів, середня вартість подібного автомобіля становила близько 6 000 доларів США, що еквівалентно 161 700 грн. за офіційним курсом НБУ станом на момент набуття.

31.07.2019 позивачкою надано письмові пояснення Комісії.

Позивачка виокремлює, що 01.08.2019 у ході співбесіди надавала усні пояснення Комісії щодо спростування обставин, викладених в оспорюваному висновку. Одначе за підсумками співбесіди Комісією оголошено перерву для прийняття рішення за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності.

10.09.2019 ОСОБА_1 на електронну адресу ГРД надіслано пояснення щодо спростування викладеного у Висновку твердження відповідача про заниження ОСОБА_1 у майнових деклараціях вартості автомобілів.

На 15.10.2019 Комісією призначено проведення зі ОСОБА_1 співбесіди за результатами дослідження досьє у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

ОСОБА_1 відмічає, що в ході співбесіди остання звертала увагу Комісії на наявність прийнятого ГРД Висновку.

Рішенням Комісії № 1040/ко-19 від 15.10.2019 ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді.

11.12.2019 позивачка надіслала відповідачеві повторну заяву про скасування Висновку.

22.01.2020 ОСОБА_1 знову надіслала на електронну адресу відповідача заяву про скасування висновку від 26.07.2019.

Позивачка відзначає, що незважаючи на її звернення до ГРД в питаннях скасування Висновку, відповідей на заяви про скасування такого ОСОБА_1 не отримано.

Разом з тим, Указом Президента України № 936/209 від 23.12.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

В світлі цих обставин позивачка акцентує, що конкурс до Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності станом на січень 2020 року триває, співбесіди з кандидатами ще не завершені, а наявність висновку ГРД впливає на подальші рішення Комісії щодо участі ОСОБА_1 в цьому конкурсі.

Вказані обставини стали підставами для подання позивачкою на розгляд судом відповідного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в подальшому скорочено - Закон, Закон № 1402-VIII), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, і обставинам справи, щодо процесуальних питань повноважень ГРД та способу захисту порушеного права, обраного позивачкою, суд відзначає, що відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, шостої та сьомої статті 87 Закону № 1402-VIII, Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Громадська рада доброчесності, окрім іншого: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам Громадської ради доброчесності надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів.

Згідно з пунктом 16 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII суддівське досьє, серед іншого, має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

За приписами абзацу 2 частини першої статі 88 Закону, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону № 1402-VIII, на ГРД покладено функцію щодо участі у проведенні кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Тобто відповідач приймає участь у формуванні суддівського корпусу, впливає на суддівську кар`єру та наділений з цією метою відповідними владними повноваженнями.

Разом з тим виходячи з наведених норм, ГРД наділена повноваженнями збору, перевірки та аналізу достовірної інформації щодо судді, тобто інформації з офіційних джерел. Відповідно, формування висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності має здійснюватися виключно на підставі достовірних даних (достовірної інформації).

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що оскільки висновки ГРД, затверджені відповідними рішеннями, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду ВККС України та є правовими актами індивідуальної дії (оскільки безпосередньо стосується прав та інтересів позивачки, і підлягають дослідженню у межах кваліфікаційного оцінювання), на підставі якого виникають публічно-правові відносини, то спори щодо таких висновків носять характер публічно-правового спору, який вирішується за правилами КАС України.

При цьому суд вважає, що ГРД має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства», оскільки здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом № 1402-VIII завдань, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України, тож є належним відповідачем у даній справі.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 обрано належний, допустимий та ефективний спосіб захисту порушеного права.

При цьому судом виокремлюється, що оскільки у правовідносинах із ОСОБА_1 ГРД виступає як суб`єкт владних повноважень, прийнятий нею Висновок, як акт індивідуальної дії, з витікаючими з нього правовими наслідками для ОСОБА_1 в питаннях суддівської кар`єри останньої, має відповідати критеріям, визначеними ч. 2 ст. 2 КАС України.

Зважаючи, що Висновок за своїми ознаками фактично є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд наголошує, що на нього розповсюджуються вимоги частини 2 статті 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, необхідною є перевірка судом спірного висновку на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Частиною шостою статті 87 Закону № 1402 передбачено, що Громадська рада доброчесності, зокрема: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Правила організації та діяльності Громадської ради доброчесності визначені її Регламентом, схваленим рішенням ГРД від 23 листопада 2016 року № 1/2016 (по рішенню - Регламент ГРД), статтею 2 якого закріплено, що завданням Ради як інструменту громадськості, що встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є утвердження доброчесності та високих стандартів професійної етики у суддівському корпусі.

З цією метою Рада сприяє Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання шляхом надання інформації про них або висновків про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) цим критеріям.

Рада і її члени здійснюють свою діяльність на засадах добросовісності, безсторонності, прозорості, рівноправності членів, політичної нейтральності (частина друга статті 3 Регламенту ГРД).

Відповідно до статті 18 Регламенту ГРД, за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення.

Згідно зі статтею 19 Регламенту ГРД, за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо визнає:

1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або

2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Негативна репутація судді або кандидата на посаду судді, недобросовісність можуть згадуватися у висновку, якщо твердження про це обґрунтовується відповідними обставинами.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

Прийнятий колегією Ради висновок виноситься на збори Ради для затвердження. Рада зборами може:

1) затвердити висновок (у тому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Вищій кваліфікаційній комісії суддів України;

2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії Ради чи окремому члену Ради для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради;

3) прийняти рішення про направлення інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України без затвердження висновку;

4) відхилити висновок.

Отже, за результатом проведеної перевірки та (або) аналізу отриманої інформації Громадська рада доброчесності може прийняти та направити до ВККС України або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, або рішення про направлення (надання) інформації щодо особи.

Згідно з пунктом 39 висновку Консультативної ради європейських суддів № 17 (2014) про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади вбачається, що джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, мають бути надійними. Особливо це стосується інформації, на якій ґрунтуються незадовільні результати оцінювання. Також важливо, щоб оцінювання ґрунтувалося на достатній кількості доказів.

Приймаючи до уваги наведені приписи, підставою для прийняття висновку є наявність у Громадської ради доброчесності або достовірної інформації, або обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) та повинно підтверджуватися достатньою достовірною інформацією.

При цьому, обсяг оцінювання, здійснюваного ГРД, обмежується професійною етикою та доброчесністю суддів та кандидатів на посаду судді.

Водночас, суд звертає увагу, що поняття «доброчесність» чинним законодавством України не визначене, відповідно таке є оціночним поняттям.

Натомість, згідно з приписами «Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення», затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 № 143/зп-16 (альтернативно - Положення № 143), відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

- відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам;

- відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам;

- відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції;

- наявність обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9 - 12, 15 - 19 частини першої статті 106 Закону;

- наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді;

- наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею;

- інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності.

Доброчесність оцінюється (встановлюється) за показником "Загальна оцінка інтегративності (доброчесності)", який визначається за такими складовими: Чесність і порядність. Відсутність контрпродуктивних дій. Відсутність схильності до зловживань.

Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, зокрема:

1) інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади;

2) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

3) результатів перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за наявності);

4) декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді;

5) результатів регулярного оцінювання;

6) результатів перевірки декларації родинних зв`язків судді та декларації доброчесності судді (за наявності);

7) висновків або інформації Громадської ради доброчесності (за наявності);

8) іншої інформації, що включена до суддівського досьє.

Для встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками використовуються також інші відомості й дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яка інша інформація стосовно судді, яка міститься у суддівському досьє.

Відповідність судді критерію професійної етики, оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

Відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

Відповідність судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

Політична нейтральність.

Дотримання поведінки, що забезпечує довіру до суддівської посади та авторитет правосуддя.

Дотримання суддівської етики та наявність обставин, передбачених підпунктами 3, 5 - 8, 13 частини першої статті 106 Закону.

Інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію професійної етики.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.

Професійна етика оцінюється (встановлюється) за показником "Морально-психологічні якості (інтегративність)", який визначається за такими складовими: Розуміння і дотримання правил та норм. Здатність відстоювати власні переконання. Дисциплінованість. Повага до інших.

Ці показники оцінюються на підставі висновку про підсумки таких тестувань і за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 87 Закону Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння ВККС України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання, суд вважає, що при прийнятті будь-якого з передбачених статтями 18, 19 Регламенту ГРД рішень відповідач має враховувати відповідні показники, визначені Положенням № 143.

Також суд окреслює, що правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені у Законі України «Про запобігання корупції».

Статтею 46 цього Закону України визначено повний перелік інформації, що зазначається в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 56 Закону № 1402-VIII визначено вичерпний перелік обов`язків судді.

Так, згідно з пунктами 7, 10 частини сьомої цієї статті суддя зобов`язаний: подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; підтверджувати законність джерела походження майна у зв`язку з проходженням кваліфікаційного оцінювання або в порядку дисциплінарного провадження щодо судді, якщо обставини, що можуть мати наслідком притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, викликають сумнів у законності джерела походження майна або доброчесності поведінки судді.

Аналіз приписів указаних вище правових норм вказує на необхідність надання інформації стосовно самого судді, який має бути обізнаним відносно себе та передбачає вжиття при цьому розумних заходів щодо отримання відомостей про членів сім`ї. Обов`язку щодо збору та надання інформації стосовно майнового стану близьких осіб законодавство не встановлює.

Статтею 22 Регламенту ГРД передбачено, що член ГРД, за результатами перевірки, аналізу інформації готує проект рішення або висновку.

Проект висновку повинен містити: 1) найменування Ради; 2) повне ім`я судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається висновок, місце його роботи; 3) лаконічне і систематизоване викладення інформації, яка свідчить про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та (або) професійної етики або викликає обґрунтований сумнів щодо відповідності цим критеріям, у разі необхідності з посиланням на додатки; 4) мотиви для ухвалення висновку; 5) висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та (або) доброчесності.

Із системного аналізу норм статті 87 Закону № 1402, статей 19, 21, 22 Регламенту ГРД вбачається, що висновок ГРД має відповідати вимогам вмотивованості, тобто містити виключно достовірну та підтверджену інформацію, що свідчить про підстави для винесення ГРД висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та (або) професійної етики або може викликати обґрунтований сумнів щодо відповідності цим критеріям.

Згідно положень «Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики», затверджуючи рішенням принципи застосування критеріїв доброчесності та професійної етики та відповідних індикаторів, Громадською радою доброчесності відзначено, що:

1. Завдання Громадської ради доброчесності полягає у визначенні наявності обґрунтованих сумнівів щодо доброчесності та професійної етики осіб, які проходять кваліфікаційне оцінювання.

2. Загальний поріг щодо сумнівів у відповідності кандидата на посаду судді має бути стандартом обґрунтованих підстав вважати, що кандидат на посаду судді може не відповідати критеріям доброчесності / професійної етики. Такі «обґрунтовані підстави» можуть існувати не лише у випадку, якщо є перевірені факти, що вказують на невідповідність критеріям доброчесності чи професійної етики, але також внаслідок певних обставин особа з погляду розумного спостерігача сприймається невідповідною цим критеріям, що впливає на довіру до судової системи.

3. Якщо було встановлено обґрунтований сумнів і особа чи інші джерела не спростували його, цього може бути достатньо для того, щоб Громадська рада доброчесності затвердила висновок або залишила його в силі.

4. З метою проведення оцінки доброчесності та професійної етики Громадська рада доброчесності аналізує інформацію про особу, яка проходить кваліфікаційне оцінювання, членів його/її сім`ї та інших пов`язаних осіб.

5. Оцінка відповідності критеріям ґрунтується на інформації без обмеження часу чи території. Висновки інших органів, інформація, висновок або оцінка будь-якого національного чи міжнародного органу може вважатися доцільною, але не обов`язково є визначальною для Громадської ради доброчесності.

Тобто обґрунтованими мають бути сумніви щодо доброчесності та професійної етики особи, яка проходить кваліфікаційне оцінювання. При цьому особа чи інші джерела можуть спростувати відповідний обґрунтований сумнів щодо особи, яка проходить кваліфікаційне оцінювання.

Як випливає зі змісту Висновку (відкритий у вільному доступі інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 він мотивований ГРД з посиланням на наступне:

«Проаналізувавши інформацію про суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 (далі - Кандидат), Громадська рада доброчесності виявила дані, які дають підстави для висновку про невідповідність кандидата критеріям доброчесності та професійної етики.

Кандидат на посаду судді безпідставно не задекларувала своєчасно своє майно чи члена сім`ї, що є ліквідним активом, дохід, або значно занизила його обсяг і (або) вартість.

(підпункт 4.6 п. 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019)

Згідно із даними майнової декларації судді за 2017 рік, 01.09.2017 суддя придбала авто Honda Jazz 2007 року випуску вартістю 75 000 грн. У 2018 році суддя продала це авто за 70 000 грн. Проте, за даними спеціалізованих сайтів продажу автомобілів, середня вартість подібного автомобіля становила близько 7 000 доларів США, що еквівалентно 179 830 грн за офіційним курсом НБУ станом на момент набуття.

Також, згідно із даними майнової декларації судді за 2018 рік, 24.02.2018 суддя набула право власності на авто Peugeot 207 2008 року випуску вартістю 47 000 грн. За даними спеціалізованих сайтів продажу автомобілів, середня вартість подібного автомобіля становила близько 6 000 доларів СІЛА, що еквівалентно 161 700 грн за офіційним курсом НБУ станом на момент набуття.

Таким чином, на думку розсудливого спостерігача, зазначена суддею у майнових деклараціях вартість автомобілів викликає обґрунтовані сумніви та виглядає значно заниженою.

Громадська рада доброчесності не змогла забезпечити судді право на відповідь до моменту затвердження цього висновку, оскільки Кандидат не надала контактної інформації. Громадська рада доброчесності готова розглянути пояснення судді, якщо такі надійдуть».

В частині викладених ГРД у Висновку тверджень в аспекті «вигляду значного заниження вартості автомобілів «Honda Jazz» та «Peugeot 207»», позивачка пояснює, що у 2017 році ОСОБА_1 придбала автомобіль «Хонда Джаз», 2007 р.в. вартістю 75 000,00 грн.

В підтвердження викладених обставин позивачкою долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу № 6141/2017/606163 від 01.09.2017.

Надалі позивачка зауважує, що на початку 2018 року відчужила автомобіль «Honda Jazz», і в подальшому за кошти, використані від відчуження цього автомобіля, придбала автомобіль «Peugeot 207», 2008 р.в., вартістю 47 000 грн.

В рамках наведених тверджень суд примічає про наявність у матеріалах справи копій: договору купівлі-продажу № 6141/2018/791849 від 18.01.2018; договору купівлі-продажу № 6141/2018/841044 від 24.02.2018.

Зі змісту наведених правочинів видно про їх оформлення та підписання сторонами у сервісному центрі № 6141 РСЦ МВС в Тернопільській області, у присутності адміністратора, яким перевірено відповідність інформації внесеної до договорів, яку погоджено сторонами.

При цьому позивачка відмічає, що мала достатні заощадження із заробітної плати для купівлі вказаного рухомого майна.

Аналогічні пояснення, з посиланням на відповідні правовстановлюючі документи, викладені ОСОБА_1 в позовній заяві.

Додатково суд виокремлює, що як свідчать матеріали справи, інформація викладена у Висновку, була предметом обговорення колегії ВККС України під час проведення 15.10.2019 співбесіди з ОСОБА_1 за результатами дослідження суддівського досьє в межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. Так дослідивши та обговоривши інформацію, викладену у Висновку, з урахуванням наданих позивачем пояснень та документів з приводу питань, викладених у Висновку, а також враховуючи придбання позивачем автомобілів «Honda Jazz» та «Peugeot 207» за встановлених Комісією обставин отримання позивачкою суми доходів впродовж 2014-2019 років в сукупності, рішенням ВККС України № 1040/ко-19 від 15.10.2019 суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді (адреса посилання співбесіди: ІНФОРМАЦІЯ_2 (час акцентів обговорення: 01:16:55, 01:24:12, 01:40:25, 01:43:10, 01:46:45)).

З огляду на наведене, суд примічає, що згідно п. 39 висновку КРЄС № 17 (2014) про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади, згідно з яким, джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, мають бути надійними. Особливо це стосується інформації, на якій ґрунтуються незадовільні результати оцінювання. Також важливо, щоб оцінювання ґрунтувалося на достатній кількості доказів.

Натомість, за результатом дослідження та аналізу наявних у матеріалах справи доказів та фактичних обставин справи, судом встановлено, що обставини, викладені у спірному висновку, не були належним чином перевірені Громадською радою доброчесності та носять характер припущень.

Разом з тим, необхідною та достатньою передумовою для прийняття відповідачем висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності є отримання ГРД достовірної інформації, яка є достатньою для такого висновку, або наявність обґрунтованого сумніву щодо доброчесності та професійної етики особи, що має ґрунтуватись на чітких, формалізованих та об`єктивних критеріях такого визнання (оцінювання) та повинно підтверджуватися достатньою достовірною інформацією.

Наявність відповідних передумов під час розгляду даної справи судом не встановлена та відповідачем не доведена.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення, прийнятого у формі Висновку, та прийняв його необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а позивачкою, в свою чергу, доведено належними та достатніми доказами протиправність спірного висновку, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 7, ст.ст. 9, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що затверджений 26.07.2019 протоколом електронного голосування Громадської ради доброчесності.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Громадської ради доброчесності (адреса: 03109, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко