Справа № 420/9843/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9843/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військової академії (м.Одеса) (; вул. Фонтанська дорога, 10, м. Одеса, 65009) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах норм, передбачених чинних законодавством України;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах норм, передбачених чинним законодавством України, з 01.10.2019 по день винесення судом рішення з урахуванням попередньо виплаченої суми таких пільг.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/9843/20 о 17:55:17 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.263 КАС України.

02.11.2020 року за вх.№45980/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.12.2020 року вирішено розглядати справу №420/9843/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 19.01.2021р. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача Військову академію (м.Одеса).

За клопотанням представника відповідача підготовче засідання 19.01.2021 року відкладено на 10.02.2021 року.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, призначено підготовче засідання на 02.03.2021 року.

02.03.2021 року за вх.№10507/21 від представника відповідача надійшли пояснення щодо позову.

За клопотанням представника відповідача підготовче засідання 02.03.2021 року відкладено на 18.03.2021 року.

07.03.2021 року за вх.№ЕП/5384/21 від позивача надійшла відповідь на відзив.

09.03.2021 року за вх.№11606/21 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 18.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2021 року.

У судове засідання 05.04.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та завчасно. 05.04.2021 року за вх.№ЕП/9000/21 від представника відповідача, за вх.№ЕП/9044/21 від представника третьої особи, за вх.№ЕП/9045/21 від позивача надійшли заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до травня 2020 року позивачу були призначені та нараховувались пільги на оплату комунальних послуг як учаснику бойових дій. Однак, нарахування пільг було припинено, у зв`язку із чим позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики ОМР із заявою про здійснення донарахування належних йому пільг, на що отримав відмову. Позивач із вказаним не погоджується та зазначає, що:

по-перше, такі обставини як відсутність статусу житлового приміщення, відсутність технічного облаштування гуртожитку засобами обліку, відсутність встановленим порядком затверджених тарифів не можуть позбавити особу-пільговика права на користування пільгами відповідно до Закону №3551-ХІІ;

по-друге, відповідач наділений повноваженнями щодо розрахунку суми пільг на оплату житлово-комунальних послуг та їх подальше перерахування у грошовій готівковій формі на рахунок позивача.

02.11.2020 року за вх.№45980/20 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог. В обґрунтування наведеної позиції вказано, що порядок встановлення та нарахування пільг регулюється постановою КМ України №373, яка набрала чинності з 01.10.2019 року. Згідно вказаного порядку нарахування пільг здійснюється на підставі наданих виконавцем комунальних послуг документів до управління соціального захисту населення на місцях. Такі документи не надавались, не надані вони у повному обсязі і позивачем при зверненні у липні 2020 року. Тому підстави для нарахування пільг були відсутні.

02.03.2021 року за вх.№10507/21 від представника відповідача надійшли пояснення щодо позову, де вказано Військова академія (м.Одеса) зверталась до Департаменту із заявами про нарахування пільг особам, які проживають у гуртожитках, що перебувають на балансі академії. Останнє звернення датовано 11.11.2020 роком №26/5/261/1, разом із яким були надані списки осіб, що проживають у гуртожитку, та копії договорів із постачальними організаціями на організацію надання споживачам комунальних послуг. Таким чином, наявні всі підстави для задоволення позовних вимог.

07.03.2021 року за вх.№ЕП/5384/21 від позивача надійшла відповідь на відзив, де вказано, що положення постанови №373 не застосовуються до військовослужбовців, а низка інших підзаконних актів дозволяла відповідачу вирахувати та встановити позивачу пільги на оплату комунальних послуг.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх.№11606/21 від 09.03.2021 року) представник відповідача наголосив, що наведені позивачем положення із постанови №373 щодо неможливості її застосування до військовослужбовців відірвані з контексту та не відображають сфери застосування Порядку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.89).

Позивач перебуває на військовій службі у Південному територіальному управлінні внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, що дислокується у м. Одеса, та перебуває на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов (а.с.15-17).

На підставі спеціального ордера на жилу площу в гуртожитку від 10.04.2014 №21 серія 17/39 позивач із членами сім`ї (дружина - ОСОБА_2 , донька- ОСОБА_3 ) вселився до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (балансоутримувач - Військова академія (м. Одеса), ЄДРПОУ - 24983020) (а.с.18)

Згідно з довідкою від 21.02.2018, виданою інспектором відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення Жукевич С.Ф., позивача як учасника бойових дій, складом сім`ї три особи, з 20.02.2018 взято на персоніфікований облік в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі за адресою мого місця реєстрації: АДРЕСА_1 . (а.с.17).

Як зазначає позивач, до травня 2020 року йому нараховувалась пільга на оплату комунальних послуг, після чого її виплата була припинена.

25.06.2020 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із запитом про отримання інформації щодо розміру пільги, нарахованої позивачу з жовтня 2019 року (а.с.19).

Згідно з листом директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.06.2020 № ЗПГ-29862/2 пільгу на оплату житлово-комунальних послуг позивач отримував лише на послугу з централізованого опалення, яка з травня 2020 року уже не надається у зв`язку із закінченням опалювального сезону. Крім того, позивача повідомлено, що пільги на оплату інших житлово-комунальних послуг йому не нараховувались, а таке нарахування можливе лише у разі надання індивідуальних договорів та за наявності особових рахунків в організаціях.

З метою реалізації права на отримання пільги 15.07.2020 позивач звернувся з заявою до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про здійснення донарахування належних йому пільг, крім послуг з централізованого опалення, за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року (а.с.25). До заяви долучено копію договору від 04.10.2019 № 258 про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг, укладений з Військовою академією (м, Одеса), яка є надавачем послуг за умовами зазначеного договору, а також довідку від 13.07.2020 №6/21/483 про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг.

Листом першого заступника директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 22.07.2020 № 02-р-35326 позивачу відмовлено у проведенні донарахування та подальшої виплати пільг на оплату житлово-комунальних послуг та повідомлено, що відшкодування витрат мешканцями будівель, розташованих на території академії, можливе за умови;

будинок зданий в експлуатацію, має статус житлового приміщення;

наявність окремих лічильників на електроенергію;

наявність тарифів, затверджених згідно з чинним законодавством (а.с.31-32).

Не погодившись із зазначеним, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст, 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3551-ХІІ основними завданнями цього закону є захист ветеранів війни шляхом:

створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;

організації соціального та інших виді в обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно з приписами ст. 4 Закону № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

У силу вимог ст. 12 Закону № 3551-ХІІ позивач має право на пільги, у тому числі на:

75-процентну знижку плати за користування житлом (квартирну плату);

75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами.

Пільги, встановлені в Україні у зв`язку з особливим соціальним статусом такої категорії населення як ветерани війни, військової служби, інваліди й за соціальним статусом, надаються особі, яка зазнала особливих соціальних ризиків, як державна соціальна допомога.

Відповідно до ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Предметом регулювання Закону України «Про житлові-комунальні послуги» (далі - Закон) є відносини, що виникають у , процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значені:

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно зі ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать:

житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

споживачі (індивідуальні та колективні);

управитель;

виконавці комунальних послуг.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Ст. 10 Закону передбачено, що ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення.

Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 11 Закону - при наданні житлово-комунальних послуг застосовуються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування, встановлені законодавством.

Гранична норма витрат на управління житлом громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Гранична норма витрат на оплату комунальних послуг для громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів У країни.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону - не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону співвласники багатоквартирних будинків зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу).

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин - між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до ст, 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірник договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Комунальні послуги з постачання та розподілу електричної енергії надаються на підставі індивідуальних договорів, що передбачено статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З 01.10.2019 року набрав чинності Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» (далі - Порядок).

Згідно п.1 Порядку цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг:

на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, а також житлово-комунальних послуг, а саме:

житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком;

комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами;

на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), а саме:

витрат на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, відповідно до яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів;

витрат на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;

витрат на поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

на оплату витрат на комунальні послуги у будинку, в якому створене об`єднання;

на придбання твердого палива і скрапленого газу.

Відповідно до п. 5 Порядку для розрахунку розміру пільги інформацію структурним підрозділам з питань соціального захисту населення до 20 числа кожного місяця надають: об`єднання - про зміну внесків, платежів об`єднанню: управителі, виконавці комунальних послуг - про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку.

Відповідно до п. 6 Порядку структурні підрозділи з питань соціального захисту населення на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця до 25 числа суму пільги:

на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування.

Перш за все, суд констатує, що положення Постанови №373 застосовуються до спірних правовідносин як акт загальної дії, з огляду на що твердження позивача щодо неможливості врахування наявних у ній положень суд не приймає. Більше того, позивач сам посилається на вказану постанову у позові як на підставу наявності у відповідача обов`язку здійснити ОСОБА_1 нарахування сум пільги.

Що стосується розгляду позовних вимог в контексті наявності підстав для нарахування пільг на оплату комунальних послуг суд зазначає наступне.

04.10.2019 між позивачем та Військовою академією (м. Одеса) укладено Договір №258 про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг (а.с.26-29).

Тобто, у розмінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Військова академія (м. Одеса) є виконавцем комунальної послуги.

Як вбачається зі змісту Порядку (п.5), нарахування пільг на підставі нової Постанови №373 можливе за умови надання відповідної інформації до Департаменту, а саме про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку.

З метою з`ясування додаткових обставин, а також оскільки Військова академія (м.Одеса) є надавачем послуг для позивача, то згідно Постанови КМ України №373 від 17.04.2019 року є учасником спірних правовідносин в контексті надання документів, необхідних для призначення та виплати пільг на оплату житлово-комунальних послуг, судом залучено Військову академію (м.Одеса) до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.02.2020 року Військова академія направила лист до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси, де «просила позитивного вирішення питання щодо надання пільг відповідним категоріям мешканців, які проживають у гуртожитках Військової академії (м. Одеса)» (а.с.153). До вказаного листа не були надані документи, передбачені п.5 Порядку.

Лише 11.11.2020 року Військова академія (м. Одеса) направила список мешканців та копії договорів на закупівлю послуг для вирішення питання щодо нарахування пільг мешканцям гуртожитків (а.с.154-155).

Таким чином, на момент звернення позивача у червні та липні 2020 року до Департаменту останній не володів інформацією, визначеною п.5 Порядку, для вирішення питання про призначення, нарахування та виплату позивачу пільг за комунальні послуги.

В контексті дотримання відповідачем норм чинного законодавства та розгляду питання згідно Порядку №373 суд вважає, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради діяв згідно ст.19 Конституції України та правомірно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті пільги із роз`ясненням причин такої відмови та необхідності надання надавачем послуг відповідної інформації, права позивача на час звернення до суду з позовом відповідачем не порушувалися.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Стосовно інших посилань та доводів позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати у справі для розподілу між сторонами відсутні.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військової академії (м.Одеса) (; вул. Фонтанська дорога, 10, м. Одеса, 65009) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян