Справа № 300/1644/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"16" квітня 2021 р. Справа № 300/1644/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі №300/1644/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

14.04.2021 представник ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області припинити обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її розміру, з урахуванням постанови Калуського міськрайонного суду віл 19.08.2016 у справі №345/1834/16-а та постанови Восьмого апеляційного адміністративного сулу віл 08.07.2019 у справі №300/329/19;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86 щодо обмеження з 01.03.2021 розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо виведення переплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.;

- скасувати виведену ОСОБА_1 переплату пенсії за період з липня 2019 року по березень 2021 року у розмірі 188 440,89 грн.

Разом із позовом представник позивача подала заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що зменшення розміру пенсії позивача без існування будь-яких для цього об`єктивних причин та законних підстав, є несправедливим, незаконним та антигуманним. Більше того, такі дії відповідача є прямим свавільним втручанням пенсійного органу в майнові права позивача.

Забезпечити позов представник ОСОБА_1 просить шляхом:

- зупинення обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- зупинення дії розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86 щодо обмеження з 01.03.2021 розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

- відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30 458,07 грн., як це було встановлено розпорядженням про нарахування пенсії від 09.03.2021 за №86.

Розглянувши дану заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Процесуальні питання та процедура вирішення питання забезпечення адміністративного позову врегульовано в главі 10 розділу I «Загальні положення».

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією №R(89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Підсумовуючи вищенаведене, суд звертає увагу представника позивача на те, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивач просить забезпечити позов шляхом, зокрема, зупинення дії оскарженого розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86 щодо обмеження з 01.03.2021 розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, а також шляхом відновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30 458,07 грн.

При цьому, заявник вказує на очевидність протиправності оскарженого наказу розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86, оскільки він порушує права позивача по справі №300/1644/21.

Однак, суд зазначає, що всі доводи заявника по суті обґрунтовують неправомірність та протиправність оскарженого розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86, при цьому його неправомірність та протиправність є предметом розгляду адміністративної справи №300/1644/21.

Тому суд відхиляє доводи заявника щодо очевидної протиправності оскарженого розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86, позаяк зазначені обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду по суті адміністративної справи, при перевірці правомірності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, а саме зупинення дії розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86, та, як наслідок, обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність (як похідна вимога), до набрання рішенням у даній справі законної сили, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Крім того, у частині 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З огляду на приписи наведеної статті небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Частиною 1 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах Кресс проти Франції (Kress v. France), Ф.С.Б. проти Італії (F.C.B. v. Italy), Т. проти Італії (Т. v. Italy) та Кайя проти Австрії (Kaya v. Austria).

Так, згідно змісту зави представника позивача слідує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливить ефективний захист прав позивача. Також представник ОСОБА_1 посилається на очевидність ознак протиправності спірного розпорядження ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №86, але суд не може погодитись із наявністю саме очевидних ознак протиправності, оскільки з наведених представником ОСОБА_1 обставин вбачається спірність рішення відповідача, а не очевидність його протиправності.

Як уже зазначено судом вище, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову, однак, зазначені у заяві про забезпечення позову мотиви для його забезпечення не містять обставин, встановлених частиною 2 цієї статті, за яких допускається забезпечення позову, оскільки не вказано яким чином не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову може привести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких звернулась адвокат Шевченко Н.П.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (положення частини 2 цієї статті щодо обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень застосуванню не підлягають, оскільки такий покладається в частині доведення правомірності рішення, дій чи бездіяльності, а не щодо доведення наявності чи відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову), при цьому заявою про забезпечення позову не надано доказів як небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 , так і необхідності понесення значних зусиль та витрат для їх усунення та суд констатує, що саме по собі подання заяви про забезпечення позову не передбачає обов`язковості щодо його задоволення за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 150-152, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 у справі №300/1644/21 - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кафарський В.В.