Справа № 380/11199/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуСправа № 380/11199/20 пров. № А/857/5250/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання - Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів, повний текст складено 5 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Галицької митниці Держмитслужби (далі - Митниця) в якому просила визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 10.11.2020 №№170/7.4-19/209000, 171/7.4-19/209000 (далі - ППР №№170, 171 відповідно).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що єдиною підставою для задоволення позову у цій справі є те, що під час оскарження позивачкою рішення про коригування митної вартості товару від 05.03.2019 №UA209000/2019/000136/20 (далі - Рішення) таке було скасовано судом першої інстанції та підтримано в суді апеляційної інстанції. Проте, при розгляді справи щодо оскарження Рішення не встановлено будь-які факти з приводу дійсності/не дійсності поданих до митного оформлення документів, а судами лише встановлено, що заявлена у митній декларації митна вартість транспортного засобу підтверджена поданими документами і такі не містили жодних розбіжностей. Однак судом не досліджено і не надано належної оцінки долученим до матеріалів справи доказам митних органів іноземної держави у якій позивач придбавала транспортний засіб. Також зазначає, що судом першої інстанції не вірно визначено суму для розподілу судових витрат в частині судового збору. Крім того, звертається до суду апеляційної інстанції із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару громадянкою України ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні транспортного засобу занижена митну вартість на суму 4034,32 грн.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, однак рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 за митною декларацією від 05.03.2019 №UA209190/2019/027187 (далі - МД) ввезла на територію України легковий автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLC 250 D 4МАТІС, універсал, категорія МІ, що використовувався, 2016 р.в., модельний рік - 2016, дата першої реєстрації: 12.04.2016, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна - не визначений, об`ємом - 2143 см.куб., 150 Kw, тип двигуна - дизельний, колісна формула - 4x4. коричневого кольору. Загальна кількість місць для сидіння - 5, кількість дверей - 5. Країна виробництва - Німеччина (DE), виробник «MERCEDES-BENZ», призначений для використання по дорогах загального користування» (далі - ТЗ). Код товару згідно з УКТ ЗЕД . Ставка ввізного мита - 10 %. Вага нетто - 2060 кг. Фактурна вартість товару - 268600 шведських крон (або згідно з встановленим НБУ курсом 1 шв.крона = 2,881656 грн на день митного оформлення - 774012,8 грн) (а.с.55).

Митна вартість заявлена декларантом в сумі 268600 шведських крон (або згідно з встановленим НБУ курсом 1 шв.крона = 2,881656 грн та становить -774012,8 грн). Митна вартість визначена митним органом згідно з Рішення про визначення митної вартості від 05.03.2019 №UA209000/2019/000136/2 та становить 31185,5 Євро (948471,55 грн). По даному товару до бюджету сплачено ввізне мито в сумі 77401,28 грн, та надано гарантії відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України (далі -МК) на суму 17445,88 грн, акциз у сумі 9776,54 грн, податок на додану вартість в сумі 172238,12 грн та надано гарантії відповідно до частини сьомої статті 55 МК на суму 38380,93 грн.

Декларантом 04.03.2019 подано до оформлення митну декларацію за №UА209190/2019/027106 (далі - МД-1) на вказаний товар (а.с.74 зворот).

Митним органом 05.03.2019 прийнято відповідно до статті 55 МК Рішення про коригування митної вартості товару UА209000/2019/000136/2 (далі - Рішення).

ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржила Рішення, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.03.2019 №UА209190/2019/00426 (далі - Картка).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі №1.380.2019.002842, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (далі - Судові рішення) позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними та скасовано Рішення і Картку (а.с.14-17).

28.05.2020 Митницею отримано лист Державної митної служби України (далі - ДМС) №15/15-02-03/7.4/1229 щодо законності ввезення та автентичності поданих митному органу документів громадянкою України ОСОБА_1 при митному оформленні ТЗ, що показує транзакцію, та витяг із Шведського транспортного агентства щодо реєстрації та зняття з обліку даного транспортного засобу (а.с.57-64).

За результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митної адміністрації Швеції щодо законності ввезення громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України ТЗ, встановлено, що в листі митної адміністрації Швеції від 30.01.2020 № UTR 2019-353 зазначено, що в компанії «Global Triangle AB» відсутня фактура від 17.02.2019 №845750. Натомість компанія «Global Triangle AB», яка була власником автомобіля номер кузова - НОМЕР_1 згідно виданого Швецією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.09.2018 № НОМЕР_2 надано фактуру від 17.09.2018 №464 згідно з якої компанією «Global Triangle AB» легковий автомобіль MERCEDES- BENZ, модель GLC 250 D 4МАТІС, універсал, категорія МІ (номер кузова НОМЕР_1 ), реєстраційним номером автомобіля НОМЕР_3 , продано на експорт за ціною 270 000 шведських крон, що згідно з курсом НБУ станом на 05.03.2019 (1 шв.крона = 2,881656) становила 778047, 12 грн.

Відповідач встановив, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товару громадянкою України ОСОБА_1 надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні ТЗ занижено митну вартість на суму 4034,32 грн, чим порушено вимоги пункту 2 частини другої статті 52 МК.

На підставі викладеного, відповідачем за наслідками документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за МД 10.11.2020 прийнято ППР:

№170, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами у розмірі 504,29 грн (основне зобов`язання 403,43 грн; штрафні (фінансові) санкції у розмірі 100,86 грн);

№171, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами у розмірі 1109,44 грн (основне зобов`язання 888,55 грн; штрафні (фінансові) санкції 221,89 грн (а.с.11-12).

Пунктом 2 частини другої статті 52 МК передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до статті 374 МК товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України.

Згідно з частиною першою статті 377 МК товари за товарними позиціями 8701 - 8707 , 8711 ,8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів визначено статтею 54 МК. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до статті 352 МК можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

Згідно з частиною восьмою статті 264 МК з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

За змістом пункту 1 частини першої статті 279 МК базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 280 МК в Україні застосовуються такі види ставок мита: адвалторна - у відсотках до встановленої статтею 279 даного Кодексу бази оподаткування.

Згідно з вимог статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 266 МК декларант зобов`язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей та у випадках, визначених Митним кодексом України та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі.

Митним органом 05.03.2019 прийнято відповідно до статті 55 МК Рішення, згідно якого митна вартість ТЗ становить 31185,5 Євро, та видано Картку про відмову в оформленні МД-1 у зв`язку з неможливістю завершення митного оформлення, по причині необхідності внесення змін у гр.12, 45 МД у зв`язку із коригуванням митної вартості товару.

Як уже вказано вище, за наслідками оскарження Рішення Судовими рішеннями таке було скасоване та ними визнано те, що подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 МК.

Відповідно підпункту в) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну.

Пунктом 187.8 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті, за винятком податку на додану вартість, що включається до ціни товарів.

Судовими рішеннями встановлено, що митну вартість автомобіля визначено за ціною договору, яка визначена у рахунку-фактурі та складала 268600 шведських крон.

Крім того, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10 грудня 2020 року у справі №461/7361/20, що набрало законної сили 31.03.2021, визнано протиправною та скасовано постанову Митниці в справі про порушення митних правил від 25.08.2020 №1407/20900/20 щодо притягнення позивача до відповідальності за статтею 485 МК щодо вчинення дій спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Вказана постанова була прийнята на підставі документів, що надійшли від митних органів іноземної держави, країни експортера Швеції та вказані вище у цій справі.

Відтак, твердження відповідача-апелянта про те, що надані митною адміністрацією Швеції копії документів є належним допустимим доказом для підтвердження законності ввезення та автентичності поданих митному органу документів громадянкою України ОСОБА_1 при митному оформленні ТЗ спростовуються рішеннями судів у справах №№1.380.2019.002842, 461/7361/20.

За змістом частин першої-другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування ППР №№170, 171 відповідно.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 246 КАС у резолютивній частині рішення зазначаються: розподіл судових витрат.

Дослідивши матеріали справи та доводи апелянта щодо помилковості розрахунку судових витрат у вигляді судового збору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частин першої-другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI; в редакції, чинній на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а майнового 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2020 року становить 2102 грн.

Адміністративний позов в даній справі містить вимоги майнового характеру (визнання протиправною та скасування ППР №№170, 171).

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI).

Оскільки у даній справі розмір майнових вимог становить 1623,73 грн х 0,01=16,23 грн, що відповідно є меншим за 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн х 0,4=840,80 грн), то відповідно розмір судового збору у вказаній справі становить 840,80 грн, що відповідно і підлягала сплаті при подані позову.

Як видно із квитанцій від 29.11.2020№№0.0..1, 0.0..1 позивачем за подання вказаного позову сплачено 1681,60 грн, хоча розмір судового збору мав становити 840,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 1681,60, тобто всю підтверджену суму сплаченого судового збору.

Разом з тим, враховуючи, що при обчислені суми судових витрат у вигляді судового збору судом не невірно обчислено розмір ставки судового збору, що підлягав сплаті за подання позову, апеляційний суд приймає до уваги доводи скаржника щодо безпідставності стягнення із останнього суми судового збору у розмірі 840,80 грн, що становить різницю між сплаченою та належною до сплати у визначеному Законом №3674-VI розмірі суми судових витрат, тому стягнення судового збору за подання позову на суму 840,80 грн в порядку розподілу судових витрат не є можливим.

Вказаний розмір судового збору є надміру сплаченим платежем та відповідно до пункту 1 частини першої статті, частини другої статті 7 Закону №3674-VI може бути повернений позивачу, в розмірі переплаченої суми, у разі подання нею відповідного клопотання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного, апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 2522,40 грн судового збору, то з урахуванням клопотання відповідача про повернення надміру сплаченого судового збору судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн, що сплачені згідно платіжного доручення від 19.03.2021 №542 необхідно повернути скаржнику, як надміру сплачений судовий збір.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, по суті спору правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, однак внаслідок неправильного розрахунку судових витрат у вигляді судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову, безпідставно стягнув з відповідача переплачену суму судового збору, яка підлягає поверненню позивачу за наявності відповідного про це клопотання.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року в частині розподілу судових витрат щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 840,80 гривень скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні розподілу цієї частини судових витрат відмовити.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року залишити без змін.

Повернути Галицькій митниці Держмитслужби () зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір в розмірі 1261,20 гривню за подання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року у справі №380/11199/20, який сплачено згідно з платіжним дорученням від 19 березня 2021 року №542 на розрахунковий рахунок ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) - 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача - UA1013952; код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 15 квітня 2021 року.