Справа № 160/703/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року Справа № 160/703/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
18.01.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, пов`язаною з невиплатою грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.07.2020 року по 28.09.2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 23 747,07 грн., без урахування обов`язкових податків і зборів за період з 28.07.2020 року по 28.09.2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 премію у розмірі 17 314,84 грн. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі №160/8365/18 без урахування обов`язкових податків і зборів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 15.02.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з жовтня 2003 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ»). Наказом командувача Національної гвардії України №158 о/с від 12.10.2016 року його звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через службову невідповідність та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №218 від 18.10.2016 року, виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Проте, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16 вищевказані накази були визнані протиправними та скасовані, його поновлено на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») та списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошове забезпечення у повному обсязі з звільнення по день прийняття рішення судом у справі в сумі 12 159,82 грн. Також, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у справі №804/7507/16 здійснено звернення рішення від 28.07.2020 року до негайного виконання в частині поновлення на посаді та зобов`язання виплатити грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць. Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі №160/8365/18, яке набрало законної сили, визнано протиправними та скасовано накази Військової частини НОМЕР_1 щодо позбавлення його премії за період з червня 2016 року по жовтень 2016 року та зобов`язано виплатити премію за вказаний період. Разом з тим, як вбачається з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2020 року №198, його на посаді у Військовій частині фактично поновлено з 29.09.2020 року. При цьому, грошове забезпечення та премія були виплачені не у повному обсязі. Так, на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2020 року у виконавчому провадженні №63183447, з нарахованої йому премії було утримано 4 263,78 грн., що є незаконним, оскільки утримання грошових коштів із премії не передбачено діючим законодавством. Крім того, за період з 28.07.202 року по 28.09.2020 року йому протиправно не було виплачено грошове забезпечення, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманого грошового забезпечення за час затримки у поновленні на посаді за період з 28.07.2020 року по 28.09.2020 року у сумі 23 747,07 грн.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з жовтня 2003 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ»).
Наказом командувача Національної гвардії України №158 о/с від 12.10.2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через службову невідповідність та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №218 від 18.10.2016 року, виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи вищезазначений наказ протиправним та не погодившись із звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про його оскарження.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16, яке набрало законної сили 01.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування наказів задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Національної гвардії України ОСОБА_2 № 158 о/с від 12.10.2016 р., в частині звільнення ОСОБА_1 , з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через службову невідповідність;
- визнано протиправним та скасовано наказ Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 № 218 від 18.10.2016 року, за яким ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») та списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі з звільнення по день прийняття рішення судом у справі про поновлення ОСОБА_1 на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») та списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з урахуванням довідки від 09.07.2020 №68 про грошове забезпечення за посадою контролера у званні «прапорщик» з вислугою років 15 років 9 місяців в сумі 12 159,82 грн.;
- в інші частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою суду від 31.07.2020 року здійснено звернення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16 до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») та списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі з моменту звільнення по день прийняття рішення судом у справі про поновлення ОСОБА_1 на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») та списках особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з урахуванням довідки від 09.07.2020 №68 про грошове забезпечення за посадою контролера у званні «прапорщик» з вислугою років 15 років 9 місяців в сумі 12 159,82 грн. у межах суми стягнення за один місяць.
Також, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі №160/8365/18, яке набрало законної сили 06.11.2020 року, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №363 від 05.07.2016 року «Про призначення щомісячної премії у відсотках від посадових окладів офіцерам, прапорщикам, військовослужбовцям за контрактом за червень 2016 року», на виконання вимог наказу міністра внутрішніх справ України від 04.07.2014 року № 638 на підставі затверджених командиром військової частини рішень безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії військовослужбовцям в частині призначення щомісячної премії прапорщику ОСОБА_1 0 %, та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України повторно, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, вирішити питання та прийняти рішення щодо призначення щомісячної премії ОСОБА_1 , за червень-жовтень 2016 року, на виконання вимог наказу міністра внутрішніх справ України від 04.07.2014 року № 638 (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваних наказів).
Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року та ухвали від 31.07.2020 року командувачем Національної гвардії України видано наказ від 25.09.2020 року №192о/с, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді.
На підставі даного наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 29.09.2020 року №198 (по стройовій частині) про зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини.
При цьому, Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення з моменту звільнення по день прийняття рішення судом у справі №804/7507/16 у сумі 12 159,82 грн., як визначено рішенням суду, а також додатково нараховано грошове забезпечення за серпень 2020 року в розмірі 12 345,00 грн. та за 28 днів вересня 2020 року з 01.09.2020 року по 28.09.2020 року в розмірі 11 522,00 грн., що підтверджується розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16.02.2021 року.
Судом встановлено, що всі суми грошового забезпечення, в тому числі за серпень та вересень 2020 року нараховані з врахуванням аліментних зобов`язань розміром 25% до 16.01.2020 року, та 16,67% - з 17.01.2020 року по 28.09.2020 року.
Загальна сума нарахованого грошового зобов`язання ОСОБА_1 , що підлягала видачі склала 201 248,67 грн.
З матеріалів справи вбачається, що нарахована сума грошового зобов`язання у сумі 201 248,67 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №1051 від 07.12.2020 року та реєстром перерахувань на особисті вклади від 08.12.2020 року, який є додатком до платіжного доручення, копії яких наявні в матеріалах справи.
Водночас, при нарахуванні грошового забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 були відраховані аліментні зобов`язання ОСОБА_1 в розмірі 25% до 16.01.2020 року та в розмірі 16,67% з 17.01.2020 року по 28.09.2020 року, відповідно до постанови старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2020 року у ВП №63183447, у загальній сумі 45 144,25 грн., що також підтверджується платіжним дорученням №1055 від 07.12.2020 року та реєстром фізичних осіб по виплатам аліментів у грудні 2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.
Також, судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі №160/8365/18 командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 10.11.2020 року №775, яким наказано провести виплату прапорщику ОСОБА_1 премії за червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року в розмірі 525%.
Загальна сума нарахованої премії ОСОБА_1 , що підлягала видачі склала 17 055,12 грн.
З матеріалів справи вбачається, що нарахована сума премії у сумі 12 791,34 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №1032 від 26.11.2020 року та реєстром перерахувань на особисті вклади від 26.11.2020 року, який є додатком до платіжного доручення, копії яких наявні в матеріалах справи.
Водночас, при нарахуванні премії Військовою частиною НОМЕР_1 були відраховані аліментні зобов`язання ОСОБА_1 , відповідно до постанови старшого державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2020 року у ВП №63183447, у загальній сумі 4 263,78 грн., що також підтверджується платіжним дорученням №1036 від 26.11.2020 року та реєстром фізичних осіб по виплатам аліментів у листопада 2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.
Позивач, не погоджуючись із виплатою грошового забезпечення та премії не у повному обсязі, звернувся до суду з даним позовом.
Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності відрахування аліментів з грошового забезпечення та премії позивача, а також не виплати грошового забезпечення за час затримки поновлення на посаді.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.
Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 26.02.1993 року № 146 з подальшими змінами, визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.
Пунктом 8 Переліку визначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших військ, Держспецзв`язку, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, що надається щомісячно (оклад за штатною посадою, оклад за військове або спеціальне звання, відсоткова надбавка за вислугу років, вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).
Наказом Міністерства оборони України №316 від 15.05.2013 року затверджений Перелік додаткових видів грошового забезпечення та інших виплат, здійснених у грошовій формі, що не підлягають облікові при відрахуванні аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України.
Так, сума грошового забезпечення та премії входить до переліку сум, з яких утримуються аліменти.
Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №2-5343/05 від 20.10.2005 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 на утримання сина ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.
У подальшому, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17.12.2019 року у справі 185/8088/19, зменшено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина з ? частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Рішення є таким, що набрало законної сили 17.01.2020 року.
15.10.2020 року старшим державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2020 року у ВП №63183447, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 , а також постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 50 % (16,67% - поточні аліменти, 33,33% - погашення боргу) до виплати загальної суми боргу 73 106,55 грн., яка утворилась станом на 01.10.2020 року.
19.10.2020 року старшим державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Стражник Г.І. прийнято вимогу виконавця, якою останній вимагає нарахувати та утримати з грошового забезпечення, що підлягає до виплати ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_6 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошове забезпечення в сумі 201 248,67 грн.
При цьому, всі суми грошового забезпечення були нараховані з врахуванням аліментних зобов`язань розміром 25% до 16.01.2020 року, та 16,67% - з 17.01.2020 року по 28.09.2020 року, що підтверджується розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16.02.2021 року.
Крім того, виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 нараховано премію з червня 2016 року по жовтень 2016 року в розмірі 525%, що склала 17 055,12 грн.
При цьому, на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума премії у розмірі 12 791,34 грн., з урахуванням утримання коштів на сплату аліментів у сумі 4 263,78 грн.
З огляду на те, що аліменти на утримання дитини стягуються з 2005 року, а дохід, у вигляді грошового забезпечення та премії, фактично виплачений позивачу у листопаді та грудні 2020 року, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно з даних сум були утримані кошти на сплату аліментів за відкритим виконавчим провадженням.
Таким чином, з встановлених в ході розгляду справи обставин, вбачається відсутність порушень з боку відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу грошових коштів, що були присуджені за рішеннями суду від 28.07.2020 року та від 23.09.2020 року.
У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, позивача поновлено на посаді контролера 2-го відділення 3-го взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони базисних складів ВО «ПЗХ») рішенням суду від 28.07.2020 року.
При цьому, наказ про поновлення останнього на посаді та зарахування до списків Військової частини, відповідачем прийнято лише 29.09.2020 року, а також здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення тільки за серпень та 28 днів вересня 2020 року за час затримки поновлення на посаді.
Конституція України та Кодекс адміністративного судочинства України закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлюють юридичну відповідальність за їх невиконання; передбачають заходи примусового виконання обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 370-372 КАС України).
Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома стаття 235 КЗпП України).

Аналогічна за змістом норма міститься в п.3 ч.1 ст.371 КАС України.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129-1 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватись.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 370 КАС України ).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі виплаті не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ним видано наказ про поновлення на роботі позивача на посаді з 28.07.2020 року та фактично допущено до цієї роботи.

Крім того, відповідач не надав жодних доказів, що невиконання судового рішення про поновлення на посаді сталося з вини самого працівника.

Доводи відповідача про те, що рішення суду та ухвала про звернення рішення до негайного виконання були отримані відповідачем лише 11.08.2020 року, суд до уваги не приймає, оскільки особа підлягає поновленню на посаді з моменту прийняття про це рішення суду, а не з моменту його отримання стороною, про що вже було зазначено судом.

Оскільки в період з 28.07.2020 року до 29.09.2020 року позивача не було поновлено на посаді з вини відповідача, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16 про поновлення на роботі.

Враховуючи викладене, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі № 804/7507/16.

Разом з тим, з урахуванням наведеного суд вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем не виконано, в силу статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Згідно із п. 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

З 01.01.2019 посадовий оклад за посадою, з якої незаконної звільнено позивача, двічі підвищено у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 №102 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку грошового забезпечення, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 28.07.2020 року за період з 01.08.2020 року до 28.09.2020 року була добровільно нарахована та виплачена позивачу, таким чином, залишається невиплаченою сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 28.07.2020 року по 31.07.2020 року включно, тобто за 4 дні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сума повного грошового забезпечення за місяць військовослужбовця прапорщика ОСОБА_1 складає 12 345,00 грн.

Отже, за 4 дні затримки відповідач не донарахував позивачу суму середнього заробітку у розмірі 927,53 грн.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 927,53 грн.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці", як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Як вже зазначалось, відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення суми середнього заробітку за період з 28.07.2020 року по 31.07.2020 року включно в розмірі 927,53 грн. за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №804/7507/16, а саме за період з 28.07.2020 року по 31.07.2020 року включно в розмірі 927,53 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець