Справа № 160/2921/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року Справа № 160/2921/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
25.02.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснити перерахунок моєї пенсії в період з 18 квітня 2015 р. (з дати подачі заяви до ПФУ по призначення пенсії) по дату прийнятого судового рішення та виплачувати її в подальшому відповідно до вимог ст. ст. 10, 49, 51, 53, 55, 56, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, яка виникне в результаті перерахунку, починаючи з 18.04.2015 р. (з дати подачі заяви до ПФУ про призначення пенсії);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, починаючи з 18.04.2015 року та станом на день прийняття судового рішення встановити пенсію в повному розмірі, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановленим стажем, але не вище 75 процентів заробітку, але і не менш як у трьох кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановлених для осіб які втратили працездатність та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів, як громадянина, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - шляхом здійснення перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та її виплати за весь попередній час починаючи з 18 квітня 2015 року та виплачувати її в подальшому згідно з норм Українського законодавства, стосовно даної категорії пенсій, а саме згідно норми ст. 53, 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що починаючи з дати призначення пенсії, з 18.04.2015 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не вірно нараховувало та виплачувало їй пенсію як ліквідатору аварії на ЧАЕС 2 категорії, а також згідно зі ст.ст.49, 51 Закону № 796-ХІІ Пенсійним фондом нараховується та виплачується не в повному обсязі додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Також, при призначенні пенсії відповідачем не було враховано те, що позивач у 2013 році зверталась до ПФУ (відділення Кіровського району) по призначенню пенсії з усіма документами та довідками, які підтверджують право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності до Списку №1 із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 85 процентів заробітку. Але в усній формі було пояснено, що загального стажу не вистачає, попри те, що загального стажу було вже більше 20 років та 31 день ліквідатора 2 категорії ЧАЕС. Позивач вважає, що під час призначення їй пенсії не було враховано, що час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.01.1988 р. у потрійному розмірі. Не було враховано під час підрахування стражу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, але не менш як у трьох разовому розмірі прожиткового мінімуму, встановлених для осіб які втратили працездатність. Окрім цього, відповідачем безпідставно не були враховані суми премії за працю в районі Чорнобильської АЕС згідно із наказом №370 від 03.10.1986 р. та №144 від 25.04.1990 р., не проводиться індексація пенсії. У зв`язку з наведеним, вона змушена була 24.02.2020 р. звернутись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії і виплату пенсії з 18.04.2013 р. Проте, 12.10.2020 р. відповідач відмовив у відповідному перерахунку. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/2921/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії (посвідчення серії НОМЕР_1 ), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену з 19.04.2015 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно із розрахунком стажу до протоколу призначення пенсії №1373 від 25.05.2015 р. страховий стаж позивача становить 20 років 7 місяців 1 день, з урахуванням кратності:
роботи за Списком №1 - 0 років 3 місяці 3 дні;
участі у ліквідації ЧАЕС - 0 років 3 місяці 3 дні;
страхового стажу з 01.07.2000 - 5 років 6 місяців 29 днів;
страхового стажу після 2004 - 3 роки 10 місяців 10 днів.
Розмір пенсії за віком з 19.04.2015 обчислено згідно із ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Розпорядженням від 10.07.2015 р. №156228 ОСОБА_1 призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, що належать до 2-ї категорії, в сумі 170,82 грн., відповідно до ст. ст. 49, 51 Закону № 796-XII.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахуванні та індексації державної пенсії як ліквідатору аварії на ЧАЕС 2 категорії та не виплати в повному обсязі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст. 49, ст. 51 Закону №796-ХІІ, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, визначені у статті 54 Закону №796-ХІІ.
Так, відповідно до частини першої статті 54 цього Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (ст. 51 Закону №796-ХІІ).
Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Статтею 55 Закону №796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років.
Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Статтею 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію.
Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону №796-XII час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.
Отже, законодавець надав право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серії НОМЕР_1 ), віднесена до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.13).
20.04.2015 р. позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком (ЧАЕС), як непрацюючій особі.
Згідно із відомостями з пенсійної справи пенсія за віком призначена позивачу з 19.04.2015 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Статтею 55 Закону №796-XII (у редакції чинної на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років.
Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.
Згідно із відомостями з пенсійної справи, страховий стаж позивача, обчислений станом на 18.09.2014 р. та 01.09.2020 р., становить 20 років 7 місяців 1 день, з урахуванням кратності:
роботи за Списком №1 - 0 років 3 місяці 3 дні; участі у ліквідації ЧАЕС - 0 років 3 місяці 3 дні; страхового стажу з 01.07.2000 - 5 років 6 місяців 29 днів; страхового стажу після 2004 - 3 роки 10 місяців 10 днів.
Згідно із розпорядженням від 10.07.2015 р. №156228 позивачу призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, що належать до 2-ї категорії, в сумі 170,82 грн., відповідно до ст. ст. 49, 51 Закону № 796-XII.
Отже, позивач обрала умови, норми та порядок свого пенсійного забезпечення.
Матеріалами справи підтверджено призначення і виплату позивачу пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058 із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст. 51 Закону №796-ХІІ, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеної до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Матеріали справи не містять доказів призначення позивачу державної пенсії (пенсії по інвалідності) як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС (умови призначення: ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Жодних заяв позивача про перехід на інший вид пенсії матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, не приймаються доводи позивача в обґрунтування позовних вимог про те, що Пенсійним фондом не вірно розраховано і виплачується, а також не індексується державна пенсія як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС.
Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
За таких обставин, позовні вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахуванні та індексації призначеної державної пенсії як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії в період з 18 квітня 2015 р. (з дати подачі заяви до ПФУ по призначення пенсії) та зобов`язати виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, яка виникне в результаті перерахунку, починаючи з 18.04.2015 р. (з дати подачі заяви до ПФУ про призначення пенсії) не підлягають задоволенню, оскільки похідними.
Щодо позовних вимог зобов`язати відповідача встановити пенсію із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановленим стажем, з 18.04.2015 р., суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що страховий стаж позивача, обчислений станом на 18.09.2014 р. та 01.09.2020 р., становить 20 років 7 місяців 1 день.
Відповідно до ст. 27 Закону № 1058 за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
Як зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII, в редакції чинної на момент призначення пенсії, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.
Аналіз норм права, якими врегульовано спірні правовідносини свідчить про те, що Закон № 796-XII визначає спеціальні норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Частиною 2 ст. 27 Закону № 1058 надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Для громадян, з числа ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Отже, особам, яким призначена пенсія з урахуванням Закону № 796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17 квітня 2018 року (справа № 565/1270/17), від 03 липня 2018 року (справа № 565/798/17) та від 05 вересня 2018 року (справа № 708/818/17), від 13 лютого 2019 року (справа №750/5199/17).
За таких обставин, враховуючи те, що пенсія позивачеві призначена з урахуванням Закону № 796-XII, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стаж, який для жінок становить не менше 15 років.
Посилання відповідача у відзиві на те, що відсутні законні підстави для перерахунку пенсії позивачу з урахуванням положень ч.2 ст. 56 Закону №796-ХІІ через те, перерахунок пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад встановлений стажем, але не вище 75% заробітку, можливий у разі призначення пенсії на умовах частини 2 статті 27 Закону №1058, не враховуються судом, виходячи з наступного.
Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, з 11.10.2017 р. (набуття законної сили Законом №2148-VIII) правове регулювання правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений частиною 2 ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-IV.
Водночас, суд бере до уваги те, що позивачу призначено пенсію в 2015 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, спірні правовідносини не пов`язані із призначенням пенсії.
Матеріали пенсійної справи не містять відомостей про нарахування позивачу збільшення пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону № 796-XII на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж до внесення означених змін до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Відповідні положення містяться і в ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача у не збільшенні позивачу призначеної пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст. 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стаж, зобов`язавши відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу із збільшенням на 1 % заробітку за кожний рік роботи, понад встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стаж роботи, але не вище 75 відсотків заробітку, з дати призначення пенсії.
Позовні вимоги в частині зобов`язати відповідача виплачувати перераховану пенсію в подальшому згідно з нормами законодавства, а саме згідно норми ст. 53, 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, збільшувати розмір пенсії, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно.
Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо позовних вимог щодо перерахунку і виплати пенсії саме з 18.04.2013 р., суд зазначає наступне.
В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до пенсійного фонду із заявою встановленого зразка про призначення пенсії 18.04.2013 р.
Відсутні і докази відмови відповідача у призначенні пенсії на підставі заяви від 18.04.2013 р.
Отже, з наявних у справі матеріалів суд позбавлений можливості надати правову оцінку наведеним доводам.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-26 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у не збільшенні ОСОБА_1 призначеної пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад встановлений ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стаж роботи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 відсотків заробітку, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.04.2015 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 19.04.2021 року.

Суддя О.С. Рябчук