Справа № 420/1859/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1859/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10 лютого 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дії щодо обмеження з 01.03.2017 року розміру пенсії та не проведення перерахунку пенсії за період з 01.03.2017 року по 31.12.2020 включно; зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, передбаченої ч. 3 ст. 53 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ІІ «Про пенсійне забезпечення», пп. в) п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії працівникам льотно-випробного складу та цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 № 418 (в редакції постанови КМУ від 09.08.2005 № 713) за період з 01.03.2017 по поточний час, виплатити недоплачену за період пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум, та у подальшому здійснювати нарахування пенсії без обмежень граничного розміру пенсій.

Також у позові позивач просив зобов`язати відповідача подати до суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та допустити негайне виконання судового рішення.

Ухвалою від 12 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 01.03.2017 року по теперішній час систематично не доплачує пенсію.

Позивач звернувся до відповідача із заявами, на які отримав відповідь, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність у відповідності до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки відповідно до внесених змін у законодавство, обмеження пенсії максимальним розміром застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року. Таку позицію сформулював Верховний Суд у постанові від 12.11.2019 року у справі № 360/1428/17.

До суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 11540/21 від 09.03.2021 року), в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплату пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 № 418, позивачу перераховано та встановлено в розмірі, що не перевищує дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за календарний рік, що передує місяцю, у якому проводиться перерахунок, починаючи з 01.03.2005 року

Однак, відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668, максимальний розмір пенсії призначених, у тому числі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що дії щодо обмеження розміру пенсії позивача здійсненні на виконання норм закону.

Відповідач не згоден з посиланнями позивача на постанову Верховного Суду по справі № 360/1428/17, оскільки у постанові від 24.06.2020 року по справі № 580/234/19 Верховний Суд відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду № 360/1428/17.

Крім того, відповідач заперечував щодо встановлення судового контролю, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних доказів, які б свідчили про можливе невиконання Головним управлінням рішення суду.

Також відповідач вважає безпідставним клопотанням позивача про негайне виконання рішення суду, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення, а тому, на думку відповідача, відсутні підстави для негайного виконання рішення у порядку ст. 371 КАС України.

Позивачем не надано відповідь на відзив.

На виконання ухвали суди відповідачем надано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

На судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма про повідомлення про дату та час й місце призначення судового засідання.

Представник відповідача на судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений засобами електронної пошти, про що свідчить розписка. До суду 12 квітня 2021 року (вхід.№ ЕП/9834/21) від відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, суд доходить висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Згідно з протоколу 185808 від 17.01.2001, з 01 грудня 2000 року позивачу призначена пенсія за вислугу років, умови призначення льотний екіпаж (а.с. 45).

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплату пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 № 418, ОСОБА_1 пенсійним органом перераховано та встановлено пенсію за вислугу років в розмірі, що не перевищує дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за календарний рік, що передує місяцю, у якому проводиться перерахунок, починаючи з 01.03.2005 року (а.с. 90), та з 01.03.2017 року здійснено перерахунок пенсії, проте з обмеженням її максимального розміру.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 21.10.2020 року з проханням повідомити чому введене обмеження розміру пенсії, на яку отримав відповідь № 10280-10179/С-02/8-1500/20 від 02.11.2020 року про те, що розмір пенсії з обмеженням відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 11).

Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом досліджена належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача в частині спірного питання.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною третьою статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

За приписами п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 року №713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплату пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 № 418, ОСОБА_1 пенсійним органом перераховано та встановлено пенсію за вислугу років в розмірі, що не перевищує дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за календарний рік, що передує місяцю, у якому проводиться перерахунок, починаючи з 01.03.2005 року (а.с. 90).

Отже, позовні вимоги позивача зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, передбаченої ч. 3 ст. 53 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ІІ «Про пенсійне забезпечення», пп. в) п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії працівникам льотно-випробного складу та цивільної авіації, затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 № 418 (в редакції постанови КМУ від 09.08.2005 № 713) за період з 01.03.2017 по поточний час, виплатити недоплачену за період пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум, не належать задоволенню, оскільки такий перерахунок позивачу відповідно до п. 7 зазначеного Порядку здійснений.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії щодо обмеження з 01.03.2017 року розміру пенсії позивача та зобов`язання виплатити пенсію без обмежень граничного розміру, суд зазначає, що у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Таким чином, вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду, ухваленій у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 580/234/19, предметом спору якої було саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату пенсії, згідно з пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (в редакції постанови КМУ від 09.08.2005 № 713) з 01 березня 2017 року і провести належні позивачу виплати з урахуванням вже виплачених сум без обмеження граничним розміром.

Також постановою Верховного Суду, ухваленій у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 580/234/19 судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про необхідність відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі №360/1428/17 та зробила такі висновки:

« 41. З огляду на викладене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

42. При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Як вбачається зі встановлених по справі обставин, лише починаючи з 01 березня 2018 року внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що вказані спірні правовідносини регулюються положеннями Закону № 3668-VI, та з огляду на те, що нарахована пенсія позивачу перевищує розмір встановленим цим законом, дії відповідача щодо її обмеження максимальним розміром є правомірними.

Тому, з огляду на те, що спірні правовідносини регулюються положеннями Закону № 3668-VI, суд доходить висновку щодо необхідності врахування правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду, ухваленій у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020 по справі № 580/234/19, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, не належать розгляду клопотання позивача про негайне виконання рішення суду та встановлення судового контролю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ст. 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача, а також судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, тому жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу VІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 19» квітня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.