Справа № 440/7720/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7720/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відсутність їх повноважень щодо працевлаштування ОСОБА_1 , з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту," оформлене листом від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту," на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та здійснити виплату суми недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час проходження публічної служби у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, з 08.01.2019 по 20.11.2019;

- зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, з 27.05.2020 по день працевлаштування;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року в сумі 1000000 (один мільйон);

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 705 о/с від 06.12.2018 року в сумі 2000000 (два мільйони);

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2019 року в сумі 3000000 (три мільйони).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 28 жовтня 2004 року він проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом УМВС України в Полтавській області №625о/с від 06 листопада 2015 року звільнений із займаної ним посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29 липня 1991 року, та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію". На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі №816/42/16 позивача поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року та 24 січня 2017 року на нараді ГУНП в Полтавській області розглянуто питання про розгляд кандидатури позивача для прийняття на службу та прийнято рішення про неможливість прийняти ОСОБА_1 на службу до ГУПН в Полтавській області у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію". В подальшому наказом УМВС України в Полтавській області №709 о/с від 06 грудня 2018 року позивача звільнено із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №816/1861/17, позивача поновлено на посаді з 07 грудня 2018 року та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в ГУ НП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію". Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №440/101/20, крім іншого, вирішено: визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року; визнати ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів); визнати протиправним та скасувати рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформленого доповідною запискою начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Полтавській області Єфімова О. від 19 грудня 2019 року, затвердженою резолюцією начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А. від 19 грудня 2019 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

Також позивачем наголошено, що 14.11.2020 ним направлено на адресу відповідача повідомлення, яким просив, з урахуванням його переважного права на працевлаштування, працевлаштувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Отримавши відмову у працевлаштуванні від Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, позивач вважає своє переважне право на працевлаштування порушеним. Також, наголосив, що відповідачем протиправно ненараховане та не виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та суму недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування. Окремо наголошував на наявності моральної шкоди завданої переліченими вище наказами управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Ухвалою суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7720/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10:00 26 січня 2021 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26. Клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради в Полтавській області та Міністерства соціальної політики України - залишено без задоволення.

20.01.201 до суду надійшов скріплений електронним цифровим підписом відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на безпідставність вимог ОСОБА_1 . Зазначав, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не врегульовано на кого покладається обов`язок по працевлаштуванню та не визначено порядок в якому воно здійснюється, в той час як відповідач не є і не був роботодавцем ОСОБА_1 . Наголосив, що позивач не проходив і не є поліцейським Національної поліції України, а УМВС України в Полтавській області не є органом поліції, а відтак правові підстави для нарахування і виплати йому грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов №260 у відповідача відсутні. Враховуючи, що позивач проходив службу у Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області, який був окремою юридичною особою і безпосередньо здійснював нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення. Відтак відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення відповідачем. Наголосив на безпідставності вимог про стягнення моральної шкоди завданої рішеннями, виданими у формі наказів управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, перелік яких наведені позивачем /а.с. 31-32/.

02.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наголошуючи на раніше наведених аргументах, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с. 42-51/.

15.03.2021 до суду надійшли скріплені електронним цифровим підписом письмові пояснення представника відповідача, відповідно до яких здійснено хронологічний опис наказів про звільнення та поновлення позивача та нарахованих сум грошового забезпечення на виконання рішень суду за період з листопада 2015 року по 2020 рік. Також, зазначено, що на даний момент здійснюються заходи з виконання рішення суду у справі №440/101/20. Наголошено, що відповідачем не здійснювалось нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , окрім перелічених платежів на виконання судових рішень /а.с. 80/.

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії на 30 календарних днів, а підготовче засідання відкласти на 11:00 30 березня 2021 року.

29.03.2021 до суду надійшли скріплені електронним цифровим підписом письмові пояснення представника відповідача /а.с. 102-103/.

30.03.2021 до суду надійшли письмові пояснення позивача щодо обґрунтованості вимог про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити грошове забезпечення у відповідності до наказу МВС України від 06.04.2016 №260 /а.с. 109-112/.

Ухвалами суду від 30 березня 2021 року залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду (у складі судді Слободянюк Н.І.) від 31.03.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 30.03.2021 та передано справу судді ОСОБА_2 для продовження розгляду.

12.04.2021 на електрону пошту суду надійшов лист від імені ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, в якому зазначає, що в судове засідання (яке призначене на 13.04.2021) позивач не зможе з`явитися, оскільки перебуває на лікуванні з 13.04.2021, у той час, як станом на дату надіслання вказаного листа - 12.04.2021 ще не настало 13.04.2021. Вказаний лист не підписаний електронним цифровим підписом. Жодних підтверджуючих документів щодо перебування на лікуванні, якщо таке розпочалося до 13.04.2021, - до вказаного листа не додано. Відтак, зазначені причини неявки в судове засідання судом визнано не поважними.

Представник відповідача в судове засідання 13.04.2021 явку уповноваженого представника не забезпечив, через відділ документального забезпечення - канцелярії передано до матеріалів справи клопотання про розгляд без участі уповноваженого представника у письмовому провадженні /а.с.142/.

Враховуючи положення пункту 10 частини 1 статті 4, частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року провадження у справі № 440/7720/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - в частині вимог стосовно стягнення з управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду: завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року в сумі 1000000 (один мільйон); завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 705 о/с від 06.12.2018 року в сумі 2000000 (два мільйони); завдану рішенням виданого у формі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2019 року в сумі 3000000 (три мільйони) - закрито.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/101/20, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року змінено в частині мотивів задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду, встановлено обставини, які в силу приписів частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, а саме:

ОСОБА_1 з 28 жовтня 2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах міліціонера-водія, інспектора патрульної служби, міліціонера конвойного відділення, міліціонера окремого взводу конвойної служби Кременчуцького МУ, а з 29 листопада 2013 року на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив його до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути питання щодо прийняття на службу в органи поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1847,13 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі № 816/42/16, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року /а.с. 29-35/, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та в частині стягнення судових витрат у сумі 1612,71 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов в цій частині задоволено частково: адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області від 29 листопада 2013 року №563 о/с залишено без розгляду; в частині позовних вимог про встановлення проходження публічної служби на посаді поліцейського ізолятора тимчасового тримання №7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року, про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року включно та середньодобову заробітну плату за кожен день затримки з урахуванням премії до 100 відсотків, про встановлення фактичного розміру середньоденної заробітної плати поліцейського ізолятора тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням премії до 100 відсотків провадження у справі закрито; поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області починаючи з 06 листопада 2015 року; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 06 листопада 2015 року по дату поновлення на посаді; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; в іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року залишено без змін.

На підставі постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20 серпня 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

21 серпня 2018 року Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області видано наказ №1350 від 21 серпня 2018 року про розгляд кандидатури ОСОБА_1 для прийняття на службу до ГУНП в Полтавській області та складено доповідну записку про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію".

Рекомендація щодо неможливості прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою погоджена резолюцією начальника ГУНП в Полтавській області № 1718/115/12/01-2018.

02 жовтня 2018 року УМВС України в Полтавській області направило ОСОБА_1 попередження про звільнення його з посади через 2 місяці у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області, яке отримано ОСОБА_1 05 жовтня 2018 року.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).

ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив наказ УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року /а.с. 24-28, 36-39/, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 07 грудня 2018 року; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформлене протоколом від 24 січня 2017 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 07 грудня 2018 року по дату поновлення на посаді; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №710о/с від 08 січня 2019 року "По особовому складу" поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області з 07 грудня 2018 року.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року "По особовому складу" звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області, 20 листопада 2019 року на підставі запису №8004697 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 Управлінням МВС України в Полтавській області видано наказ №1234 від 19 грудня 2019 року, яким наказано розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та доручено УКЗ та ВПЗ підготувати законодавчо обґрунтовані пропозиції щодо можливості (не можливості) вступу ГУНП в Полтавській області у трудові правовідносини з колишнім працівником УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Полтавській області Єфімова О. №2147/115/12/01-2019 від 19 грудня 2019 року на виконання наказу УМВС України в Полтавській області №1234 від 19 грудня 2019 року розглянуто кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у ГУНП в Полтавській області та зроблено висновки, що: 1) прийняти ОСОБА_1 на посаду в ГУ НП в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом видання наказу про призначення за його згодою неможливо у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію"; 2) відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 має право на загальних умовах прийняти участь у конкурсі на вакантні посади в підрозділах ГУНП в Полтавській області, інформація про оголошення якого оприлюднюється на офіційному веб-сайті .

Начальником ГУ НП в Полтавській області Замахіним А. 19 грудня 2019 року проставлено резолюцію про погодження неможливості прийняття ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Полтавській області.

Не погодившись із винесенням Управлінням МВС України в Полтавській області наказу №715о/с від 20 листопада 2019 року про його звільнення та прийняттям ГУНП в Полтавській області рішення про неможливість його прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі № 440/101/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року. Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів). Визнано протиправним та скасувати рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформленого доповідною запискою начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Полтавській області Єфімова О. від 19 грудня 2019 року, затвердженою резолюцією начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А. від 19 грудня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 40108630) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, позивачем направлено до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області заяву-повідомлення від 14.11.2020, відповідно до якої просив з урахуванням його переважного права на працевлаштування працевлаштувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /а.с. 20/.

Відповідно до листа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020 зазначено наступне: «Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області уважно розглянуто Вашу заяву від 14.11.2020, яка надійшла 19.11.2020, про працевлаштування.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема - переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємств, установ, організацій.

Однак, вказаним Законом не врегульовано, на кого покладається обов`язок щодо працевлаштування та не визначено порядок, в якому воно здійснюється.

20.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про ліквідацію Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, де Ви проходили службу.

При цьому ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області не має повноважень щодо здійснення Вашого працевлаштування.

У разі незгоди з прийнятим рішенням Ви маєте право оскаржити його до суду у порядку, встановленому чинним законодавством» /а.с. 22/.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку вимогам визнати протиправним та скасувати рішення ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відсутність їх повноважень щодо працевлаштування ОСОБА_1 , з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" оформлене листом від 14.12.2020 року за № М 842 115/12/01/09-2020; а також зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року, суд зазначає наступне.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 статті 42 КЗпП України).

Частинами 1, 2, 3 статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємств, установ, організацій.

Відповідно до позову така вимога вмотивована об`єктивною необізнаністю УМВС України в Полтавській області про статус ветерана війни ОСОБА_1 , про що ним повідомлено заявою від 14.11.2020.

Надаючи оцінку такому посиланню, суд наголошує, що в ході розгляду справи № 440/101/20 судом апеляційної інстанції, крім іншого, зазначено, що посилання представника в судовому засіданні на ту обставину, що визнання позивача інвалідом у травні 2019 року унеможливлює подальше проходження ним служби в поліції, колегія суддів відхиляє, адже вказана обставина не була покладена відповідачем в основу оскаржуваного рішення.

Відтак, щонайменше станом на 30 вересня 2020 року (дата винесення постанови Другим апеляційним адміністративним судом у справі №440/101/20) відповідач володів відомостями про відповідний статус ОСОБА_1 , що, зокрема, досліджувалось в межах вказаної справи.

Також, в межах розгляду справи №440/101/20 колегія суддів зазначила, що суд не може зобов`язати орган державної влади прийняти конкретне рішення (наказ конкретного змісту) щодо призначення особи на посаду поліцейського, адже прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади. Законом України "Про Національну поліцію" (зокрема, статтею 48 та розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення") передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліцію, а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу державної влади.

Доводи представника відповідачів в частині неможливості розгляду Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області кандидатури ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" колегія суддів у постанові від 30.09.2020 у справі № 440/101/20 вважала необґрунтованими, а підстави неможливості прийняття відповідного рішення - надміру формальними.

Окремо, суд наголошує, що такі вимоги вмотивовані позицію позивача про наявність підстав для його працевлаштування саме з 21 листопада 2019 року, що суперечить його ж поясненням про необізнаність відповідача про наявний статус ветерана війни ОСОБА_1 до подання останнім заяви від 14.11.2020.

Відтак, питанню працевлаштування позивача, у тому числі з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також порядку вирішення останнього шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" надана оцінка в межах справи № 440/101/20.

Також суд наголошує на наступному. Питання гарантій щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбачені зокрема в частині 2 статті 49-2 КЗпП України в якій визначено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Тобто саме при вивільнені має вирішуватися вказане питання.

В той же час, суд звертає увагу, що вивільнення позивача відбулося ще 20 листопада 2019 року. Правомірність здійснення вказаного вивільнення досліджувалася судом у справі № 440/101/20 і за наслідками розгляду якої прийнято рішення, яким крім іншого визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів). Однак, сам ОСОБА_1 ні станом на дату його попередження про майбутнє звільнення, ні у справі де він оскаржував правомірність такого звільнення не зазначав про необхідність врахування переважного права на залишення на роботі. ОСОБА_1 із заявою про вирішення питання його працевлаштування з урахуванням переважного права, звернувся до Управління МВС України в Полтавській області 14.11.2020 року, тобто майже через рік після звільнення і понад місяць після набрання рішенням суду законної сили (30.09.2020) у справі № 440/101/20, в якій вирішувалося питання правомірності його вивільнення.

Крім того, суд наголошує, що задоволення вимоги позивача про зобов`язання Управління МВС України в Полтавській області працевлаштувати ОСОБА_1 з урахуванням його переважного права на працевлаштування, може призвести до виникнення суперечності з вказаним рішенням суду по справі № 440/101/20, яке набрало законної сили ще 30.09.2020 і яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд погоджується із запереченнями на позов відповідача в частині того, що вказана позовна вимога у цій справі позивачем адресована до Управління МВС України в Полтавській області, у той час, як позивач працював в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області і доказів звернення до вказаного суб`єкта про вирішення питання врахування переважного права на працевлаштування під час вивільнення, позивач не надав.

Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Стосовно вимог позивача зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, та здійснити виплату суми недоплаченої частини грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пояснень представника відповідача зазначено, що на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 по справі № 816/42/16 наказом УМВС України в Полтавській області від 20.08.2018 № 706 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015, а також ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 20.08.2018 на загальну суму 75275,10 грн. Після відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів ОСОБА_1 виплачено 62835,56 грн.

При цьому, наказом УМВС України в Полтавські області від 06.12.2018 № 709 о/с ОСОБА_1 звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

За період з 21.08.2018 по 06.12.2018 УМВС України в Полтавській області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення ОСОБА_1 . Вказана обставина відповідачем обґрунтована тим, що з 13.12.2016 року втратив чинність наказ МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», а з 01.03.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Таким чином, у період з 21.08.2018 по 06.12.2018 взагалі були відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення.

У подальшому на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 у справі №816/1861/17 наказом УМВС України в Полтавській області від 08.01.2019 № 710 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького відділу УМВС України в Полтавській області з 07.12.2018, а також позивачу нараховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.12.2018 по 08.01.2019 у розмірі 2325,51 грн. Після відрахування податків, обов`язкових платежів і зборів ОСОБА_1 виплачено 1941,21 грн.

При цьому, наказом УМВС України в Полтавській області від 20.11.2019 № 715 о/с ОСОБА_1 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).

За період з 09.01.2019 по 20.11.2019 УМВС України в Полтавській області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення ОСОБА_1 . Вказана обставина відповідачем обґрунтована тим, що ОСОБА_1 поновлений на посаді Кременчуцького МВ, який був окремою юридичною особою, а тому самостійно здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення своїм працівникам. При цьому з 13.12.2016 втратив чинність наказ МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», а з 01.03.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Таким чином, у період з 09.01.2019 по 20.11.2019 взагалі були відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 440/101/20, залишеним без змін визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 715 о/с від 20.11.2020. Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (скорочення штатів). Зобов`язано УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2019 по 26.05.2020.

Згідно пояснень представника відповідача на даний час рішення УМВС України в Полтавській області здійснює заходи, спрямовані на виконання вказаного судового рішення в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку.

Таким чином, УМВС України в Полтавській області не здійснювало нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , окрім вище перелічених випадків, коли зобов`язання щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу покладатися на УМВС судовими рішеннями.

Суд наголошує, що позивачем вищезазначені вимоги обґрунтовані, по-перше, не застосуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 07.01.2019, з 08.01.2019 по 20.11.2019, а також з 27.05.2020 по день працевлаштування, а, по-друге, не здійснення відповідних нарахувань та виплат за вказані періоди на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260.

Варто наголосити, що питання нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в межах з 06.11.2015 по 20.08.2018, з 07.12.2018 по 08.01.2019 вирішувались в межах розгляду справ №816/42/16, №816/1861/17 вказаними вище рішеннями суду. Тобто, судом в межах розгляду вказаних справ було вирішено застосувати постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". У справі, що розглядається позивач наполягає на необхідності застосування вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 при нарахуванні грошового забезпечення, у тому числі за період часу, який вирішений вказаних вище справах, тобто фактично позивач не погоджується із рішеннями судів в частині мотивів обґрунтування визначення розмірі втраченого заробітку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, а не наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, як це мотивує позивач у цій справі та за періоди часу, по яких вже прийняті відповідні рішення судів.

За період з 21.11.2019 по 26.05.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу зобов`язано Управлінні МВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 згідно рішення суду в справі №440/101/20.

Відтак, невідповідність/незгода позивача із мотивами рішення суду у вказаних справах мають вирішуватися в порядку відповідного процесуального оскарження вказаних рішень суду, а не шляхом заявлення нового позову за той самий період.

Як наслідок, в межах розгляду даної справи суд не знаходить підстав для задоволення таких вимог у частині періодів нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу в межах з 06.11.2015 по 20.08.2018, з 07.12.2018 по 08.01.2019, а також з 21.11.2019 по 26.05.2020, оскільки вказані вимоги вирішенні в рішеннях судів у справах №816/42/16, №816/1861/17, №440/101/20.

Крім того, суд не знаходить підстав і для задоволення вимог в частині нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 27.05.2020 по день працевлаштування, оскільки, по-перше, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі № 440/101/20 не зобов`язувалось УМВС України в Полтавській області поновити позивача, а, по-друге, в межах даної справи суд не знайшов підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області працевлаштувати, з урахуванням переважного права передбаченого пунктом 14 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту," на рівнозначну або вищу посаду в межах населеного пункту попереднього місця проходження служби та проживання ОСОБА_1 з 21 листопада 2019 року.

Як наслідок оцінці судом вимога зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17 підлягає лише в межах періодів з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.

Надаючи оцінку викладеному, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.12 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29.07.1991р. №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Виплата грошового забезпечення регулювалась Постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та виданим на її виконання Наказом МВС України №499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Відповідно до п.2 вказаної Постанови КМУ №1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Як загально відомо, наказ МВС України №499 від 31.12.2007 втратив чинність 13.12.2016, а постанова КМУ №1294 01.03.2018.

При цьому, оскільки з 13.12.2016 втратив чинність Наказ МВС України №499 від 31.12.2007, то відповідно фактично відсутній і правовий акт, що регулює структуру та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Разом з тим, згідно із ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності Закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує Закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Так, аналогія вбачається з положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та розроблених відповідно до цієї постанови «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (затверджених наказом Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.2016 року №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за N 669/28799 (у редакції, чинній у період вимушеного прогулу позивача з 13.09.2018 по 04.03.2019, далі - Порядок № 260), встановлено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до п. 3 розд. І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом п.п. 6, 7 розд. І Порядку № 260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

В контексті наведеного суд враховує, що сторонами не заперечується, що в періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 позивач перебував на займаній посаді згідно інформації зазначеної в послужному списку (періоди між поновленням на посаді та наступним звільненням), однак грошове забезпечення за ці періоди не визначалося та не виплачувалося.

Згідно із п. 9 розд. І Порядку № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138 був затверджений «Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

Відповідно до п.28 розділу VII вказаного Переліку, посада міліціонера відповідає поліцейського.

Пунктом 12 розділу ХІ Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» спеціальне звання «старшина міліції» співвідноситься із спеціальним званням «старший сержант поліції».

З урахуванням зазначеного, вбачається регулювання вищезазначеними положеннями спірних правовідносин щодо отримання грошового забезпечення за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.

За наведених обставин, коли визначення розміру грошового забезпечення позивача є дискреційними повноваженнями керівника органу, суд позбавлений можливості обрахувати розмір грошового забезпечення, належного позивачу за весь час фактичної невиплати грошового забезпечення у періоди з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019.

Беручи до уваги все наведене вище, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на оплату грошового зобов`язання за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 є зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за цей період у відповідності до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, з урахуванням висновків суду.

Виходячи з викладеного, відповідні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 78 КАС України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 08592276) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21.08.2018 по 06.12.2018 та з 09.01.2019 по 20.11.2019 у відповідності до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року N 260, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський