Справа № 640/17277/20
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 квітня 2021 року №640/17277/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.05.2018 р. №0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2018 рік в сумі 25000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018 р. №0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2018 рік в сумі 16666,67 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 р. №0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2019 рік в сумі 25000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 р. №0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2019 рік в сумі 14583,33 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 р. №0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2020 рік в сумі 25000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 р. № щодо застосування штрафу в розмірі 3333,33 грн.

Ухвалою суду від 03.08.2020 р. відкрито провадження в адміністративній справі №640/17277/20 (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У подальшому, позивачем через канцелярію до суду подано письмову заяву про зміну предмета позову вх. №03-14/121818/20 від 26.08.2020 р., згідно якої, замість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2019 року №0-2654, позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 р. №0-2654/Р про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2019 рік в сумі 8333,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 у періоді з 2018 - 2020 рр. був власником транспортних засобів:

- марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2967 куб.см., дата реєстрації 27.06.2017 р.;

- марки BMW, моделі 730ld, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2993 куб.см., дата реєстрації 17.05.2018 р., дата продажу 29.05.2019 р.;

- марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, об`єм двигуна 4395 куб.см., дата реєстрації 01.06.2019 р.;

Відповідачем відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) від 03.05.2018 р. №0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 25000,00 грн.;

2) від 21.06.2018 р. №0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 16666,67 грн.;

3) від 24.06.2019 р. №0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 25000,00 грн.;

4) від 20.08.2019 р. №0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 14583,33 грн.;

5) від 27.03.2020 р. №0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2020 рік у розмірі 25000,00 грн.;

При цьому, 07.04.2020 р. відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем до бюджету узгодженого грошового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 07.04.2020 р. №4350/26-15-33-14/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Згідно з Актом перевірки, встановлено порушення строків сплати нарахованої суми грошового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, передбачених пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України.

На підставі Акту перевірки, за затримку на 246 днів сплати ОСОБА_1 грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 21.06.2018 р. №0-2654 у сумі 16666,65 грн., відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 р. №, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 3333,33 грн.

Разом з тим, з листа ГУ ДПС у м. Києві від 17.08.2020 р. №2975/АДВ/26-15-33-14-23 вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 р. №0-2654 відкликане та сформовано нове податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 р. №0-2654/Р, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 8333,33 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 1 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становила 3723 грн. 00 коп., згідно зі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 1 січня 2019 року мінімальна заробітна плата становила 4173 грн. 00 коп., а відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 1 січня 2020 року мінімальна заробітна плата становила 4723 грн. 00 коп.

Відтак, об`єктом оподаткування у 2018 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становила понад 1396125,00 грн., у 2019 році - 1564875,00 грн., у 2020 році - 1771125,00 грн., та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Як раніше зазначалося, відповідно до абз. 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, середньоринкова вартість визначається за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України, керуючись пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, постановою від 18 лютого 2016 р. №66 затвердив Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Відповідно до п. 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою:

С ср = Ц н х (Г / 100),

де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576).

У свою чергу п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403, установлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Згідно з п. 13 Методики, Мінекономіки відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономіки інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономіки за зверненням ДПС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті..

Відповідно до п. 14 Методики, Мінекономіки забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального.

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку №403 вказує на те, що визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів здійснюється із врахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Положення абз. 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачають врахування таких характеристик: марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Одночасно зазначена норма права передбачає, що середньоринкова вартість визначається за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду і вирішення справи суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №815/3958/17, згідно з якою обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком.

У ході розгляду справи податковий орган зазначив, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень керувався Переліком легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 (2019, 2020) (звітного) року, що підготовлений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України відповідно до абз. 3 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Згідно з вказаним Переліком об`єктами оподаткування транспортним податком були:

1) у 2018 році:

- марки Audi, моделі Q7, з випуску якого минуло до 3 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель;

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 4 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 730ld;

2) у 2019 році:

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 2 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 730ld;

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 2 років, об`єм двигуна - 4,4 літри, тип пального - бензин, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 750lі;

3) у 2020 році:

- марки BMW, моделі 7 серії (подовжена версія) (G12) 750li xDrive, з випуску якого минуло до 1 року, об`єм двигуна - 4,4 літри, тип пального - бензин.

Водночас, як вже зазначалось вище судом, позивач у спірному періоду був власником автомобілів марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 куб.см., марки BMW, моделі 730ld, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2993 куб.см., марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, з об`ємом двигуна 4395 куб.см., , що не відповідає характеристикам, які зазначені у Переліку.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05 листопада 2018 року у справі №822/2687/17, яка полягає у тому, що закон не визначає можливості довільного застосування норм законодавства. У свою чергу податковим органом не зазначено про наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку. Положення ст. 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Верховний Суд зазначив, що вирішення спору у справі №822/2687/17 на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності дій платника податків.

Додатково суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п. 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів.

У свою чергу п. 5 Методики передбачає, що ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Отже, Методика, за якою згідно з абз. 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України має розраховуватися середньоринкова вартість, при визначенні автомобілів як ідентичних, допускає розбіжності в комплектації, пробігу та технічному стані, однак робочий об`єм двигуна визначає як параметр, який повинен обов`язково збігатися.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що у Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2018 (2019, 2020) (звітного) року, що підготовлений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, міститься інформація про автомобілі марки Audi, моделі Q7, марки BMW, моделі 730ld та 750li, об`єм двигуна яких відрізняється від об`єму двигуна транспортних засобів позивача.

Відтак, зазначені Переліки не є належними доказами того, що автомобілі ОСОБА_1 були об`єктами оподаткування транспортним податком у 2018 - 2020 роках.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення відповідача від 03.05.2018 р. №0-2654, від 21.06.2018 р. №0-2654, від 27.07.2020 р. №0-2654/Р, від 20.08.2019 р. №0-2654, від 27.03.2020 р. №0-2654, прийняті з порушенням вимог податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказів зворотного суду не надано, а у матеріалах справи такі відсутні.

При цьому, зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018 р. №0-2654 визнано судом протиправним та скасовано, а тому відповідно є протиправним та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 р. №, яким до позивача застосовано штраф за затримку сплати грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 21.06.2018 р. №0-2654.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 929,17 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 03.05.2018 р. №0-2654, від 21.06.2018 р. №0-2654, від 20.08.2019 р. №0-2654 та податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.03.2020 р. №0-2654 від 15.05.2020 р. № та від 27.07.2020 р. №0-2654/Р.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 929,17 грн. (дев`ятсот двадцять дев`ять гривень сімнадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко