Справа № 640/28067/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Чаку Є.В.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року, суддя Смолій І.В., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті" до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми помилково сплаченого грошового зобов`язання з плати за землю у розмірі 12 485 592,78 грн за 2017, 2018 роки;

- стягнути з місцевого бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" заборгованість з повернення помилково сплачених грошових зобов`язань з плати за землю у розмірі 12 485 592,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно вчиняє бездіяльність щодо ненадання висновку про повернення ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" помилково сплаченого земельного податку за період 2017, 2018 роки у розмірі 12 485 592,78 грн. Факт помилкового нарахування та сплати податкових зобов`язань з плати за землю позивач пояснює тим, що тільки на початку 2019 року ним було виявлено, що 06.07.2018 року Міністерством фінансів України наказом №608 "Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю", затверджено узагальнюючу податкову консультацію "Щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці права на яку у такої особи не оформлені", в якій зазначено, що особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні ст.269 ПКУ до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" є власником нерухомого майна: адміністративно виробничої будівлі, загальною площею 884,5 кв. м., розташованої за адресою: вул. Амосова Миколи, буд. 16, м. Києва (з 28.04.2017); 54 частини єдиного майнового комплексу, нежитлових приміщень, загальною площею 13 341,5 кв. м., розташованих за адресою: вул. Амосова Миколи, буд. 9, м. Києва (з 31.05.2017); 14 частин єдиного майнового комплексу, нежитлові приміщення, загальною площею 13 341,5 кв. м., розташованих за адресою: вул. Амосова Миколи, буд. 9, м. Києва ( з 09.06.2017). Оскільки, назване нерухоме майно розташовано на земельних ділянках, які не є сформованими як об`єкт, їм не присвоєно 19-ти значні кадастрові номери, дані про них відсутні в державному земельному кадастрі, що підтверджується даними Публічної кадастрової карти України, що також відображено в Податкових деклараціях з плати за землю за 2017, 2018 роки (уточнених в 2018 році), то на думку Позивача, в розумінні ст.269 Податкового кодексу України, враховуючи Узагальнюючу податкову консультацію Міністерства фінансів України, затверджену наказом №608 від 06.07.2018 ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" не є платником земельного податку і земельний податок, сплачений Позивачем в 2017-2018 році є таким, що сплачений помилково.

В зв`язку із виявленим фактом помилкової сплати податкового зобов`язання з плати за землю, 01.03.2019 року позивачем було подано до державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2017 - 2018 рр., в яких виправлено раніше зазначені нарахування по земельному податку, та вказано 4 212 963,88 гривень до зменшення податкового зобов`язання за 2017 рік і 8 272 724, 62 гривень до зменшення податкового зобов`язання за 2018 рік. 01.06.2020, як зазначає позивач, ним було подано до Головного управління ДПС у м. Києві через податкову інспекцію Солом`янського району міста Києва заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з плати на землю. Проте сума помилково сплаченої плати за землю в розмірі 12 485 592,78 грн так і не була повернута.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2017 позивачем до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), уточнена в 2018 році, та задекларовано до сплати земельний податок на суму 4 212 963,88 грн.

В 2018 Позивачем до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було подано аналогічну податкову декларацію з плати за землю, в подальшому уточнену, та задекларовано до сплати земельний податок на суму 8 272 724, 62 грн. Вказані податкові зобов`язання, в сукупному розмірі на суму 12 485 592, 78 грн були сплачені позивачем до місцевого бюджету міста Києва, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

01.03.2019 року позивачем було подано до державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2017 - 2018, в яких виправлено раніше зазначені нарахування по земельному податку, та вказано 4 212 963,88 грн до зменшення податкового зобов`язання за 2017 рік і 8 272 724, 62 грн до зменшення податкового зобов`язання за 2018 рік.

01.06.2020 року позивачем було подано до Головного управління ДПС у м. Києві через податкову інспекцію Солом`янського району міста Києва заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з плати на землю вих.№ ДЯ-011, в якій позивач просив повернути помилково сплачену плату за землю за період з 2017-2018 в розмірі 12 485 592, 78 грн на розрахунковий рахунок ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті", відкритий в АТ "Райфайзен Банк Аваль".

15.06.2020 Головним управлінням ДПС у м.Києві на адресу ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" було направлено лист за №90284/10/26-15-04-07-18, в якому відповідач зазначив, що згідно інформаційних ресурсів ДПС України в інтегрованій картці платника податку ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" станом на 11.06.2020 обліковується переплата по земельному податку з юридичних осіб в сумі 12 485 592,78 грн. Однак, документальна перевірка щодо повноти декларування та своєчасності сплати земельного податку з юридичних осіб за період виникнення переплати відсутня, а тому перерахування помилково та/або надміру сплаченої суми, що виникла внаслідок зменшення задекларованих зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб, можливе лише після проведення документальної перевірки.

22.07.2020 року позивачем на адресу податкового органу було направлено вимогу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з плати за землю вих.№ДЯ-019, в якій позивач просив відповідача: негайно зупинити протиправну бездіяльність, негайно підготувати висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань з відповідного бюджету, подати висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування.

На момент звернення позивачем з адміністративним позовом до суду грошові кошти Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті" повернуті не були.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.43.1. ст.43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.2. ст.43 Податкового кодексу України визначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно з п.43.3. ст.43 Податкового кодексу Україн обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до п.43.4. ст.43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно з п.43.5. ст.43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно з п.43.6. ст.43 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Таким чином, ст. 43 Податкового кодексу України прямо визначає, що лише наявність податкового боргу може бути підставою для відмови у поверненні помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Відповідно до п. 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я головного управління Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).

Згідно з п. 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, та перерахування компенсації до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за № 976/30844.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Разом з тим, плата за землю є місцевим податком і зараховується до відповідних місцевих бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України за місцем розташування земельних ділянок (до міських, сільських та селищних бюджетів).

Згідно пункту 19 частини 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належить, в тому числі, податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 69 Бюджетного кодексу України податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування належить до доходів загального фонду бюджетів міст районного значення, сільських, селищних бюджетів належать. Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України податок на майно відноситься до місцевих податків. Відповідно пп.265.1.3 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України однією із складових податку на майно є плата за землю.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, органи Державної податкової служби України при поверненні помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань мають керуватись ст. 43 ПКУ та Порядком інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених грошових сум зобов`язань та пені, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60.

Пунктами 4, 5 Розділу II Порядку № 60 передбачено, що після надходження до територіального органу ДФС поданої у паперовому вигляді заяви, вона вноситься працівником підрозділу, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу до Журналу опрацювання заяв на повернення (надалі - "Журнал"), який ведеться засобами інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДФС.

Якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.

Внесення до Журналу відмітки про правомірність повернення коштів здійснюється не пізніше 18:00: дев`ятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних державному бюджету; одинадцятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.

У відповідності до пункту 5 розділу ІІ Порядку №60 також зазначається, що у разі якщо за результатами розгляду заяви правомірність повернення коштів не встановлено, у строки, визначені абзацами другим-четвертим цього пункту, підрозділ територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, готує та направляє платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови.

Пунктами 7, 8, 9 Розділу ІІ Порядку передбачено, що структурний підрозділ територіального органу ДФС, повинен формувати електронні висновки повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (надалі - "Електронні висновки") за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками територіальних органів ДФС у строк не пізніше 18:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви ДФС в автоматичному режимі надсилає до Казначейства для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" звернулось до податкового органу з заявою про повернення помилково сплачених коштів 04.06.2020, що підтверджується відміткою вхідного штампу відповідача.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанціїв, відповідач повинен був не пізніше 09.06.2020 внести до Журналу відмітку про правомірність повернення коштів або ж направити ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови та не пізніше 16.06.2020 направити до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві сформований та підписаний електронний висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань з відповідного бюджету.

Окрім того, з аналізу вищезазначених норм слідує, що такої підстави як відсутність документальної перевірки щодо повноти декларування та своєчасності сплати того податку, з якого виникла переплата, для відмови в перерахунку помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання, вищезазначені норми податкового законодавства не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протипраною бездіяльності відповідача щодо ненадання висновку про повернення ТОВ "Дубовий Яр-Ріелті" помилково сплаченого земельного податку за період 2017, 2018 роки у розмірі 12 485 592, 78 грн.

Щодо задоволення вимог позивача про стягнення з місцевого бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті" заборгованість з повернення помилково сплачених грошових зобов`язань з плати за землю, колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції прийняв законне рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, враховуючи те, що через протиправну бездіяльність податкового органу, позивач безпідставно та необґрунтовано позбавлений можливості користуватись своїм майном (грошовими коштами) та те, що товариством неодноразово, а сааме: 01.06.2020 року подано до податкового органу заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, а також 22.07.2020 року на адресу податкового органу направлено вимогу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення помилково перерахованих коштів з місцевого бюджету на користь позивача, оскільки зобов`язання відповідача надати електронний висновок про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань або внести заяву позивача до Реєстр узгоджених повернень не призведуть до ефективного відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті".

Відповідно до Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення, затвердженого Міністерством фінансів України наказом №1280 від 12.10.2011 управління Державної казначейської служби України та відділення Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України.

Згідно з пунктом 4 Положення управління (відділення) Казначейства відповідно до покладених на них завдань та в установленому законодавством порядку, в тому числі здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету; проводять відповідні розрахунки між державним та місцевими бюджетами, між місцевими бюджетами, а також між учасниками бюджетного процесу та суб`єктами господарювання; здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду; здійснюють безспірне вилучення коштів із місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовий Яр-Ріелті".

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних доводів відносно того, в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, та, які висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Чаку Є.В.