Справа № 565/138/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 565/138/21 пров. № А/857/6058/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Бузанова Дмитра Вікторовича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 березня 2021 року у справі за позовом адвоката ОСОБА_1 - Бузанова Дмитра Вікторовича до заступника начальника Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Чабана Василя Васильовича, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Бренчук Г.В.,

час ухвалення рішення - 16:27:10,

місце ухвалення рішення - м. Вараш,

дата складання повного тексту рішення - 12 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2021 року адвокат ОСОБА_1 - Бузанов Д.В. звернувся в суд з адміністративним позовом до заступника начальника Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Чабана Василя Васильовича, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 19 січня 2021 року щодо залишення постанови серія ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення за порушення вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, з накладенням у вигляді штрафу на суму 170,00 грн; справу про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 грудня 2020 року постановою було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянку ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Під час розгляду справи старший інспектор ювенальної превенції сектору превенції Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Мельник З.М. установила, що 19 листопада 2020 року о 08 год 40 хв ОСОБА_1 перебувала у приміщенні Вараського ліцею № 1, що на м-ні Будівельників буд. 55 без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи щитка, що закривають ніс та рот, чим порушила п.п 1 п. 10 Постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року. Проте, доказів, які доводять її вину у вчиненні вказаного правопорушення не має. Крім того, було порушено процедуру встановлену законом для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відмовлено в наданні права скористатись правовою допомогою, не було роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності згідно ст. 268 КУпАП та відсутність законодавчого визначення понять «громадські будинки та споруди». Вважає, що старший інспектор ювенальної превенції сектору превенції Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 не могла розглядати протокол та приймати рішення про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначає, що ч. 2 ст. 44-3 КУпАП набула чинності 21 листопада 2020 року тому не може встановлюватись відповідальність за цією частиною статті, оскільки застосування закону для притягнення особи до відповідальності не може мати зворотної дії в часі. На час складання протоколу та постанови за вчинене правопорушення, яке полягало в порушенні пп.1 п.10 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року, а саме 22 грудня 2020 року, внаслідок внесення змін до цієї Постанови п. 10 втратив чинність на підставі Постанови КМ № 1236 від 09 грудня 2020 року. На оскаржуване рішення було подано скаргу до Вараського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області, за результатами розгляду якої, 19 січня 2021 року заступником начальника Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Чабаном В.В. було прийнято рішення про залишення скарги без задоволення.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 березня 2021 року позовну заяву залишено без задоволення у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено порушення ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а тому оскаржуване рішення винесене правомірно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_1 - Бузанов Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що повноваження щодо складання протоколів за правопорушення визначені ч. 2 ст. 44-3 КУпАП не віднесені до повноважень підрозділів ювенальної превенції НПУ, матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував наявність таких повноважень. Також, будівля навчального та дослідного закладу (а в даному випадку ліцею) не відноситься до громадських будівель, а тому немає підстав для перебування у ній в засобах індивідуального захисту. Події, зазначені у протоколі, відбувались 19 листопада 2020 року, а Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби» набрав чинності 21 листопада 2020 року. При цьому, факт перебування позивача в приміщенні без вдягнутих засобів індивідуального захисту відповідачем не доведений.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Відповідачі явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 грудня 2020 року старшим інспектором з ювенальної превенції Вараського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області капітаном поліції Мельник З.М. винесено постанову ГАА № 251111 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення громадянки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Згідно постанови 19 листопада 2020 року о 08 год 40 хв громадянка ОСОБА_1 перебувала у приміщенні Вараського ліцею № 1 в м. Вараш, що по м-н Будівельників, 55, без одягнутих засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи щитка, що закриває ніс та рот, чим порушила п.п.1 п.10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 від підпису постанови відмовилась, копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності надіслано позивачу рекомендованим листом 23 грудня 2020 року за вих. № 8207/215/01-2020.

11 січня 2021 року через електронну скриньку до чергової частини Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області надійшло звернення скарга адвоката Бузанова Д.В., в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року.

19 січня 2021 року заступником начальника Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Чабаном В.В. за результатами розгляду скарги прийнято рішення відповідно до якого у поновленні строків для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено, постанову в справі про адміністративне правопорушення ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято Постанову КМ України № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якої з метою запобігання поширенню на території України вказаної гострої респіраторної хвороби, з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року на території України установлено, шляхом продовження на всій території України дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 та № 392 від 20 травня 2020 року.

Підпунктом 1 п. 10 Постанови КМ України № 641 від 22 липня 2020 року, в редакції чинній станом на 19 листопада 2020 року, встановлено, що на території України на період дії карантину заборонялося перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Враховуючи вищевказане, суд критично оцінює доводи позивача про відсутність законних підстав для встановлення та існування обов`язку перебувати в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП (в редакції, що станом на діяла на 19 листопада 2020 року) порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX, який набрав чинності 21 листопада 2020 року, внесено зміни до Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», а саме статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч. 1 ст. 222 КУпАП, після цифр « 44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21 листопада 2020 року, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін в КУпАП згідно з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX, справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 44-3 підвідомчі судам (стаття 221 КУпАП).

З матеріалів справи, зокрема з постанови серії ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 19 листопада 2020 року о 08 год 40 хв перебувала у приміщенні Вараського ліцею № 1 в м. Вараш, майдан Будівельників, 55, без одягнутих засобів індивідуального захисту, а саме: без захисної маски чи щитка, що закриває ніс та рот, чим порушила п.п. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22 липня 2020 року.

Вказане підтверджується актом № 11 від 19 листопада 2020 року про недотримання протиепідеміологічних заходів та актом № 12 від 19 листопада 2020 року про відмову від підписання акту «Про недотримання протиепідемічних заходів».

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що 19 листопада 2020 року було виявлено факт порушення позивачем протиепідеміологічних заходів, відповідальність за яке була передбачена ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, працівники поліції були зобов`язані скласти протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його органу, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення вона могла бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення, передбачене вказаною статтею, підвідомча суду, який здійснює розгляд на підставі відповідного протоколу, що складається уповноваженими особами органів Національної поліції (п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП).

Проте, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, яка набула чинності лише 21 листопада 2020 року, протокол про адміністративне правопорушення 19 листопада 2020 року не складався та за підвідомчістю розгляду вказаної категорії справ до суду не направлявся.

Враховуючи те, що працівники поліції не склали протокол з правильною кваліфікацією правопорушення, не надіслали вказаний протокол за підвідомчістю до суду, що є порушенням порядку документування адміністративних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку про те, що подальший розгляд справи про адміністративне правопорушення органом поліції та винесення за результатами такого розгляду постанови серії ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року не відповідає положенням КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із змісту позовної заяви слідує, що позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Вараського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області щодо залишення постанови серії ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Однак, беручи до уваги те, що відповідачем допущено порушення порядку документування адміністративних правопорушень, зокрема, невірно кваліфіковано правопорушення (притягнуто до відповідальності не за тією частиною статті 44-3 КУпАП), не направлено протокол про адміністративне правопорушення за підвідомчістю до суду, тому належним способом відновлення порушеного права позивача, на переконання колегії суддів, є скасування постанови серії ГАА № 251111 від 22 грудня 2020 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (ч. 9 ст. 139 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (ст.132 КАС України).

Розмір витрат позивача по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій складає - 1135,00 грн, а відтак вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у цій справі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то позивач просить стягнути з суб`єкта владних повноважень 14250,00 грн таких витрат (9000 грн - у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, 5250 грн - у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції).

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підтверджені у встановленому порядку, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують їх фактичне понесення (квитанції про оплату, чеки тощо), тому такі витрати не можуть бути стягнуті з відповідача. Крім того, на переконання колегії суддів апеляційного суду, розрахунок правничої допомоги завищений (неспіврозмірний) у співвідношенні до складності справи та обсягу наданих позивачу послуг, оскільки ця справа є незначної складності. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у заявленому ОСОБА_1 розмірі не можуть бути стягнуті з відповідача на її користь.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Бузанова Дмитра Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 березня 2021 року у справі № 565/138/21 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов адвоката ОСОБА_1 - Бузанова Дмитра Вікторовича задовольнити частково.

Скасувати постанову ГАА № 251111 по справі про адміністративне правопорушення від 22 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн (сто сімдесят гривень), а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області (, адреса: 33000, м. Рівне, вул. М.Хвильового, 2) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1135,00 грн (тисяча сто тридцять п`ять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року.