Справа № 420/1254/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1254/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Запорізької області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення від 24.12.2020 року, оформленого листом Ради адвокатів Запорізької області від 24.12.2020 року №вих.83, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

- зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області привести ОСОБА_1 до присяги адвоката України;

- зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області безоплатно видати ОСОБА_1 у день складення присяги адвоката України свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він маючи намір стати адвокатом та відповідаючи вимогам встановленим Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", склав кваліфікаційний іспит та пройшов стажування відповідно до вимог чинного законодавства.

06.10.2020 року позивач звернувся до Ради адвокатів Запорізької області із заявою, в якій просив привести його до присяги адвоката та видати безоплатно свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 14-15).

Водночас, Рада адвокатів Запорізької області листом №83 від 24.12.2020 року відмовила позивачу у задоволенні його заяви та видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та зазначила, що посада, яку він обіймає з 11.09.2020 року, а саме прокурор відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, є несумісною з роботою адвоката відповідно до статті 7 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ради адвокатів Запорізької області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Радою адвокатів Запорізької області адміністративний позов ОСОБА_1 з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року про відкриття провадження у справі №420/1254/21 було отримано 04.03.2021 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи (а.с.67).

У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був.

При цьому судом було роз`яснено Раді адвокатів Запорізької області, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

В період з 18.12.2014 року по 10.09.2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій прокуратурі Південного регіону України (а.с. 32-36).

17.10.2014 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Волинської області Чоклі Олександру Ігоровичу було видано свідоцтво серії ВЛ №033 про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області №7/33 від 05.06.2013 року. Строк дії свідоцтва до 05 червня 2016 року (а.с. 25).

Відповідно до довідки Ради адвокатів Запорізької області від 13.09.2016 року №82/0/2-16 вбачається, що позивач у період з 29.09.2015 року по 29.03.2016 року пройшов стажування в Раді адвокатів Запорізької області під керівництвом адвоката Зінченко Євгена Миколайовича (а.с. 27).

Згідно витягу із протоколу №7 засідання Ради адвокатів Запорізької області від 29.03.2016 року постановлено видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність після звільнення ним з військової служби (а.с. 26).

10.09.2020 року ОСОБА_1 відповідно до витягу із Наказу Міністерства Оборони України №447 було звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення (а.с. 28-29).

Наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 11.09.2020 року №9К позивача, відповідно до рішення четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 17.07.2020 року №24, було призначено з 11.09.2020 року на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (а.с. 31).

06.10.2020 року позивач звернувся до Ради адвокатів Запорізької області із заявою, в якій просив суд привести його до присяги адвоката та видати безоплатно свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 14-15).

У зв`язку із неотриманням відповіді на своє звернення позивач, 25.11.2020 року та 31.12.2020 року повторно звертався з аналогічними заявами до Ради адвокатів Запорізької області (а.с. 18-24).

Водночас, Рада адвокатів Запорізької області листом №83 від 24.12.2020 року (отриманий позивачем 05.01.2021 року) відмовила ОСОБА_1 у задоволенні його заяви та видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та зазначила, що посада позивача, яку він обіймає з 11.09.2020 року, а саме прокурор відділу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, є несумісною з роботою адвоката відповідно до статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Не погодившись із зазначеною відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Згідно з положеннями частини 1 статті 2 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 зазначеної вище статті Закону наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також нетяжкого злочину, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, дізнавача, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, на думку суду є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Так відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема посадові та службові особи органів прокуратури.

Зі змісту наведених норм слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги клієнту. Однак законодавством не обмежено посадових та службових осіб органів прокуратури у праві брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що обставини несумісності можуть виникнути лише у особи, яка вже набула статус адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Подання до Ради адвокатів регіону заяви про зупинення адвокатської діяльності є підставою для зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати (ч. 5 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, на підставі системного аналізу наведених вище положень закону суд доходить висновку, що складання особою присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

До того ж, положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено право адвоката на підставі заяви зупинити адвокатську діяльність.

Отже, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю особами, на яких поширюється дія Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення Ради адвокатів Запорізької області, оформлене листом від 24.12.2020 року №83, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про приведення його до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю є таким, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, тобто є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.7 ст.10 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1)видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2)продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Стажист адвоката та керівник стажування повідомляються про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно ст. 11 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України такого змісту:

"Я, (ім`я та прізвище), урочисто присягаю у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі".

Текст присяги адвоката України підписується адвокатом і зберігається радою адвокатів регіону, а її копія надається адвокату.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Зразки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України затверджуються Радою адвокатів України.

Таким чином, чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.8 КАС України, застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням може бути здійснене також шляхом використання практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Звежинський проти Польщі" (зава №34049/96) дійшов наступного висновку "Суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок" (п.73).

Також врахуванню у цій справі підлягає і позиція Європейського Суду з прав людини, викладена ним у рішенні у справі "Бігаєва проти Греції", в якій суд визнав порушенням Конвенції відмову у допуску заявниці до складання іспитів для здобуття нею статусу адвоката після проходження нею протягом 18 місяців необхідного для цього стажування, до якого вона була допущена тим же самим органом.

Суд зазначив, що колегія адвокатів спочатку прийняла заявницю на стажування і що заявниця пройшла стажування, передбачене для вступу в адвокатуру, а відтак, на думку Суду, колегія адвокатів подала заявниці надію на можливість участі в здачі підсумкових іспитів. Європейський Суд підкреслив, що відмова Колегії адвокатів була зроблена на фінальній стадії процесу, пов`язаного із зарахуванням до реєстру адвокатів Колегії адвокатів, на стадії, коли вперше виникло питання про громадянство заявниці як про перешкоду для її участі в здачі іспитів, організованих колегією. Отже, на думку Суду, такими діями Колегія раптово підірвала професійну ситуацію заявниці після того, як сама ж привела її до того, що вісімнадцять місяців свого професійного життя вона посвятила виконанню умов про передбачене Колегією стажування.

Таким чином, враховуючи висновок суду про обґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів Запорізької області, оформлене листом від 24.12.2020 року №83, а також враховуючи, що позивач склав кваліфікаційний іспит, пройшов стажування, та згідно витягу із протоколу №7 від 29.03.2016 року засіданням Ради адвокатів Запорізької області було постановлено видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність після звільнення його з військової служби, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області привести ОСОБА_1 до присяги адвоката України та видати йому безоплатно свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 11.02.2021 року (а.с. 52).

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Ради адвокатів Запорізької області.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ради адвокатів Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, вул. Лермонтова, 19) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Запорізької області, оформлене листом від 24.12.2020 року №83, про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про приведення його до присяги адвоката України та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Зобов`язати Раду адвокатів Запорізької області привести ОСОБА_1 до присяги адвоката України та видати йому безоплатно свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Стягнути з Ради адвокатів Запорізької області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Білостоцький О.В.