Справа № 640/1037/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Київ № 640/1037/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ, відповідач) з вимогою: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровної про відкриття виконавчого провадження № 60427899 від 28.10.2019.

Обґрунтовуючи заявлені у позові вимоги представник позивача вказує на дві основні обставини, які на його переконання є підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови. По-перше, постанова про стягнення виконавчого боргу на суму 615758,59 грн мала бути пред`явлена до виконання за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби. А у разі пред`явлення до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державний виконавець мав би діяти в порядку пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та повернути постанову без прийняття. По-друге, як зазначає представник позивача, постанова про стягнення виконавчого збору винесена за дії іншої редакції Закону України «Про виконавче провадження», у якій строк пред`явлення виконавчого документа було встановлено 1 рік, а тому державний виконавець протиправно відкрив виконавче провадження № 60427899, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2019 підлягає визнанню протиправною та скасуванню в судовому порядку у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення виконавчого документа (постанови) до виконання. Представник позивача стверджує, що постанова набрала законної сили 23.09.2016, а тому для неї передбачений строк для пред`явлення до виконання - 23.09.2017. «Таким чином, Відділом було відкрито виконавче провадження з порушення вимог п. 2 п. 2 ч. 4 ст. 3 Закону №1404-VIII».

Крім наведеного представник позивача в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом зазначає, що про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 04.01.2021 з Автоматизованої системи виконавчого провадження та з Єдиного реєстру боржників (постанова отримана лише 14.01.2021), оскільки постанову засобами поштового зв`язку не отримував та про існування до 04.01.2021 не було відомо, а тому просив визнати причини пропуску поважними та поновити пропущений строк.

Ухвалою суду 26.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно вказаною ухвалою від відповідача витребувані матеріали виконавчого провадження № 60427899.

01.03.2021 від представника позивача надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

15.03.2021 представником позивача подана заява про прискорення розгляду справи по суті.

На виконання вимог ухвали суду відповідач 25.03.2021 направив до суду витребувані матеріали.

Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

01.06.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаспаряном Р.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51257572 по виконанню виконавчого листа №759/10456/15-ц, виданого 15.02.2016 Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» борг за договором № 0570В/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту від 11.03.2014 в розмірі 6157585,91 грн.

23.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої з ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 615758,59 грн у зв`язку з не виконанням боржником рішення у наданий строк.

25.10.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. видана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №51257572, згідно якої 19.09.2019 до Відділу надійшла заява генерального директора ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про повернення виконавчого документа стягувану на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з наведеним виконавцем на підставі положень наведеної норми і частини третьої статті 37 та частин другої, третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено виконавчий документ (виконавчий лист №759/10456/15-ц, виданий 15.02.2016 Святошинським районним судом міста Києва) повернути стягувачу і припинено чинність арешту майна боржника, який накладено постановами Відділу від 01.06.2016 та 02.09.2019 та звільнено з-під розшуку транспортні засоби боржника, які оголошено в розшук постановою Відділу від 23.09.2016.

28.10.2019 державним виконавцем Відділу Григорян О.Г. видана постанова про відкриття виконавчого провадження, якою за результатами розгляду постанови про повернення виконавчого документа стягувачу про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору №512557572, виданої 23.09.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в сумі 615758,59 грн (документ набрав чинності 23.09.216), з посиланням на положення статей 3, 4, 24, 25-27 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено відкрити виконавче провадження та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації.

Наполягаючи на протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками справи докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом при вирішенні спору по суті враховується таке.

Щодо доводів представника позивача з приводу наявності поважних причин пропуску десятиденного строку звернення до суду із цим позовом про оскарження постанови державного виконавця від 30.10.2019, суд звертає увагу на те, що згідно змісту позовної заяви 04.01.2021 позивач дізнався з Автоматизованої системи виконавчого провадження та з Єдиного реєстру боржників про наявність виконавчого провадження № 60427889 (роздруківка за 04.01.2021 - 17:37 додана до позовної заяви).

04.01.2021 представник позивача склав адвокатський запит на ім`я начальника Відділу, в якому просив надати копії постанов у виконавчих провадженнях №51257572, №60427899 та №60427854 (згідно копії накладної ДП «Укпошта» направлено 04.01.2021 о 19:07).

11.01.2021 за результатами розгляду адвокатського запиту Відділом складено лист за №1247/5 на адресу представника позивача, до якого були додані витребувані адвокатом копії постанов. Цей лист з додатками, згідно копії конверта та трекінгу з сайту «Укрпошта» був отриманий 14.01.2021 о 14:01.

Будь-яких доказів на підтвердження отримання позивачем або його представником копії оскаржуваної постанови до 14.01.2021 відповідачем суду не надано. Натомість, згідно наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження, копія оскаржуваної постанови від 28.10.2019 була направлена боржнику (позивачу) за адесою: АДРЕСА_1 , однак кореспонденція повернулась не врученою з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

У зв`язку з наведеним, за відсутністю доказів, що спростовують доводи представника позивача, у суду відсутні підстави для висновку щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам суд акцентує увагу на такому.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, наведеним в частині першій статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (в редакції на час постановлення оскаржуваної постанови,; далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У силу норм частини першої статті 4 Закону №1404-VІІІ у виконавчому документі зазначаються: 1. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини третьої цієї статті Закону №1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Оцінюючи доводи представника позивача щодо відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання боржника, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що в оскаржуваній постанові адреса боржника зазначена відповідно до даних, які містяться у виконавчому документі - постанові ВП №51257572 від 23.09.2016 про стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва №759/10456/15-ц, виданого 15.02.2016.

В свою чергу, а ні Закон №1404-VIII, а ні Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, не містить положень щодо обов`язку виконавця до відкриття виконавчого провадження перевірити підвідомчість виконавчого документа.

Крім того, системний аналіз положень Закону №1404-VIII дає підстави стверджувати, що до відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не має повноважень на вчинення будь-яких дій по встановленню місця проживання боржника або місцезнаходження його майна.

Реалізація передбаченого пункту 3 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII України «Про виконавче провадження» права виконавця одержувати від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб будь-яку інформацію, в тому числі інформацію щодо місця проживання боржника, можлива лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.

Отже, отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у місті Києві, державний виконавець мав підстави для відкриття виконавчого провадження.

Щодо посилань представника позивача на те, що для пред`явлення виконавчого документа законодавством, з урахуванням викладення Закону України «Про виконавче провадження» в 2016 року у новій редакції, строк складає 1 рік, а отже і спірна постанова мала б бути пред`явлена до виконання не пізніше 23.09.2017, суд акцентує увагу на тому, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначаються статтею 12 Закону №1404-VIII, частиною 1 якої встановлено строк пред`явлення виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, до примусового виконання протягом трьох місяців.

Водночас у спірних правовідносинах строки пред`явлення до виконання постанови ВП №51257572 від 23.09.2016 про стягнення виконавчого збору не є визначальними, оскільки в силу положень абзацу 3 частини п`ятої статті 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

У зв`язку з наведеним доводи представника позивача, наведені в обґрунтування заявлених вимог визнаються судом безпідставними.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує не тільки чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (пункт 1), а і те, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункт 2) та яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (пункт 3).

Виходячи із своїх повноважень при вирішенні спору суд враховує таке.

Як вже зазначалось, оскаржувана постанова від 28.10.2019 про відкриття виконавчого провадження №60427899 винесена на виконання постанови ВП №51257572 від 23.09.2016, яка винесена до набрання чинності Закону №1404-VIII (05.10.2016).

Виконавче провадження ВП №60427899 відкрито на час дії Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV).

При цьому, виконавче провадження ВП № 60427899 відкрито спірною постановою на час дії Закону №1404-VIII, однак на підставі виконавчого документа (постанови ВП №51257572 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 615758,59 грн) прийнятого у відповідності до Закону №606-XIV.

Відповідно до частин 5-6 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як свідчать матеріли справи, виконавче провадження ВП №51257572 закінчено, оскільки від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак, згідно частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Разом з тим, відповідно пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, у відповідача відсутні законодавчо встановлені підстави для відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови ВП №51257572 від 23.09.2016 про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в розмірі 615758,59 грн, прийнятої у відповідності до Закону №606-XIV.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровної про відкриття виконавчого провадження № 60427899 від 28.10.2019.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем - суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, датовану 27.02.2021, яка містить вимогу «стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, буд. 32; Код ) понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 30000,00 гри. (тридцять тисяч гривень 00 копійок)», а також містить вказівку те, що «інші документи, а саме акт наданих послуг, звіт про обсяг наданих послуг будуть подані в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України».

З огляду на викладене питання, наведене у клопотанні буде вирішено судом в разі надходження відповідних документів протягом 10 днів з дня отримання позивачем відповідних документів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григорян Олени Грайровної про відкриття виконавчого провадження № 60427899 від 28.10.2019.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 03056, м. Київ, вулиця Олекси Тихого, 32).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська