Справа № 420/1850/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1850/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10 лютого 2021 року надійшла позовна заява приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2020 року №.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі наказу №4056 від 03.09.2020 р. відповідачем проведена фактична перевірка приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» (далі - ПСП «ПЕРЕМОГА», Позивач, Підприємство) за період діяльності з 21.05.2019 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку, за результатами якої складено акт №888/15/08/РРО/05530792 від 18.09.2020 року та винесене податкове повідомлення-рішення від 23.10.2020 №, згідно з яким до ПСП «ПЕРЕМОГА» застосована фінансова санкція на суму 500 тис. грн. за зберігання пального без ліцензії. Вказує, що в наказі ГУ ДПС в Одеській №4056 від 03.09.2020 р. відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки. Зазначає, що земельна ділянка за межами села, на якій знаходяться резервуари не має конкретної адреси. Разом з цим, в рекомендованій податковим органом формі заяві на право зберігання пального було зазначено: «видати ліцензію на зберігання пального за адресою», тобто вимагалося вказати конкретну адресу, тому, ПСП «ПЕРЕМОГА» було зазначено юридичну адресу.

05 березня 2021 року до суду від відповідача за вх. №ЕП/5892/21 надійшов відзив на позов (а.с.76-77), в якому відповідач посилаючись на норми Податкового кодексу України та Закону України №481 зазначає, що суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право зберігання пального на кожне місце зберігання пального. Тимчасово до 31 березня 2020 року до суб`єктів господарювання не застосовується фінансова санкція, у разі зберігання пального без наявності відповідної ліцензії. З 01.04.2020 відповідно ст.17 Закону № 481 у разі зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуватимуться фінансові санкції у розмірі - 500000 гривень.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне сільськогосподарське підприємство «ПЕРЕМОГА» () зареєстроване та взяте на облік в контролюючих органах 15.02.2000 року, та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.50 Змішане сільське господарство;

01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області №4052 від 03.09.2020 року посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області проведена фактична перевірка господарського об`єкту, належного ПСП «ПЕРЕМОГА», за адресою: вул.Перемоги, 4, с.Лісничівка, Балтський р-н., Одеська обл., за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 21.09.2020 року №888/15/08/РРО/05530792 (а.с.13-16, 91-94).

Зазначеною перевіркою встановлені порушення ПСП «ПЕРЕМОГА» ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР та п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.

Так, висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що відповідно до ліцензії на право зберігання пального від 30.01.2020 року №2000036 адреса місця зберігання пального: Одеська область, Балтський район с. Лісничівка, вул. Перемоги 4, для потреб власного споживання, загальна місткість резервуарів 82 куб. м. Відповідно до зареєстрованих акцизних накладних від 13.07.2020 р. № 1584, від 20.07.2020 р., №1560, від 23.07.2020 р. №1671, товарно-транспортних накладних від 13.07.2020 року, від 10.07.2020 року №1566, від 23.07.2020 року №1683, видаткових накладних від 13.07.2020 р. №1574, від 20.07.2020 р. №1566 та від 23.07.20 р. №1683 адреса відвантаження пального: ПСП «ПЕРЕМОГА» (код 05530792) зазначено Одеська обл., Балтський район, п. Лісничівка, вул. Перемоги 5. В результаті проведення фактичної перевірки ПСП «ПЕРЕМОГИ» та здійснення виходу за адресою Одеська область, Балтський район с.Лісничівка, вул. Перемоги 4, знаходиться офісне приміщення та відсутні резервуари для зберігання пального.

Також встановлено, що резервуари для зберігання пального знаходяться на тракторній бригаді за межами села (договори оренди або документи, які підтверджують користування перевіряючим не надавалося).

Таким чином, виявлено зберігання пального ПСП «ПЕРЕМОГА» за адресою, відмінною від адреси зберігання, зазначеної у відповідній ліцензії на право зберігання пального, що свідчить, про відсутність ліцензії на право зберігання пального, де фактично зберігається пальне.

До суду відповідачем надано копію акту про відмову від отримання та підписання акту фактичної перевірки ПСП «ПЕРЕМОГА» (а.с.95).

На підставі зазначеного акту перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області 23.10.2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № (а.с.17) про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн.

12 листопада 2020 року ПСП «ПЕРЕМОГА» на вищевказане податкове повідомлення-рішення було подано скаргу та документи до Державної податкової служби України (а.с.20-27), за результатами розгляду якої ДПС прийняло рішення від 28.01.2021 року №2203/6/99-00-06-03-02-06 (а.с.31-35), яким скаргу позивача залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п.61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також, підпунктом 62.1.3 п.62.1 статті 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У пункті 75.1 ст.75 Податкового кодексу України вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно із підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ст.1 вказаного Закону місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до абз.63 ст.1 Закону №481/95-ВР, Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального містить відомості про: місця виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним (адреса).

За змістом статті 15 Закону №481/95-ВР, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області 30 січня 2020 року ПСП «ПЕРЕМОГА» видано ліцензію на право зберігання пального реєстраційний номер 2000036 (а.с.10), у якій зазначено адресу місця зберігання пального: 66127, Одеська область, Балтський район, с.Лісничівка, вулиця Перемоги, 4, для потреб власного споживання, загальна місткість резервуарів 82 куб.м.

Суд зазначає, що погоджується з доводами позивача щодо того, що місце зберігання пального розташоване на земельній ділянці, яку позивач використовує на підставі угоди про плату за фактичне використання земельної ділянки (а.с.61-64) за межами села Лісничівка, Балтського району, Одеської області, якому не присвоєно кадастрового номеру та адреси.

При цьому суд зазначає, що Податковим кодексом України та Законом №481/95-ВР не передбачено, яким чином суб`єкт господарювання має зазначати фактичне місцезнаходження резервуарів та ємностей, в яких зберігається пальне, якщо у вказаного місця немає конкретної адреси та воно знаходиться за межами населених пунктів.

При цьому, зі змісту ліцензії та з норм Закону №481/95-ВР вбачається, що ліцензіати зобов`язані зазначати саме адресу місця зберігання пального.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.

Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Адреса не присвоюється:

1) тимчасовим спорудам;

2) будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною;

3) іншим об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна (далі - Порядок присвоєння адрес).

Таким чином, суд доходить висновку, що існує прогалина у чинному законодавстві, яка і зумовила те, що позивач був змушений зазначити у заяві про видачу йому ліцензії на право зберігання пального адресу його місцезнаходження, а не адресу фактичного місцезнаходження резервуарів та ємностей, в яких зберігається пальне, яка фактично не існує.

Відтак, така правова невизначеність щодо правил ідентифікації фактичного місцезнаходження резервуарів та ємностей, в яких зберігається пальне, якому не присвоєно конкретної адреси, і призвела до застосування до позивача штрафних санкцій.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 8 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Суд вважає, що відповідачем не доведено того, що позивачем зберігається пальне без наявної ліцензії на право зберігання пального, оскільки така ліцензія ПСП «ПЕРЕМОГА» отримана, а відповідачем у свою чергу не доведено, що позивач має більше ніж одне місце зберігання пального.

У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.

Також Європейський Суд з прав людини в пункті 58 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), пункті 40 «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), пункту 67 «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже зазначення позивачем у ліцензії невірної адреси місця зберігання пального відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, а було спричинено недосконалістю чинного законодавства, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним рішенням про застосування фінансових санкцій.

Щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з протиправністю наказу, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Частиною 1 статті 7 вказаного Закону визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

При цьому, відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст.81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем у наказі №4052 від 03.09.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ПСП «ПЕРЕМОВА» ()» протиправно не зазначено конкретних підстав для проведення перевірки, а вказано лише посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, обидва які містять посилання на наявність у контролюючого органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Відповідачем у відзиві на позов жодним чином не обґрунтовано, з яких підстав було призначено та проведено фактичну перевірку позивача.

При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.02.2020 року у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, на думку Верховного Суду порушення процедури, за якою призначається перевірка, робить таку перевірку нікчемною.

Відтак, суд доходить до висновку про порушення відповідачем процедури проведення перевірки, що в свою чергу свідчить про протиправність прийнятого за її результатами рішення.

Окрім цього, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні наявне посилання лише на статтю 15 Закону №481/95-ВР без зазначення частини, норми якої позивачем на думку відповідача порушено, та на статтю 17 Закону №481/95-ВР без зазначення частини, за якою позивача притягнуто до відповідальності.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та про доцільність їх задоволення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ПСП «ПЕРЕМОГА» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 7500,00 грн. (а.с.8)

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» судовий збір у розмірі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23.10.2020 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь приватного сільськогосподарського підприємства «ПЕРЕМОГА» судовий збір у розмірі 7500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач приватне сільськогосподарське підприємство «ПЕРЕМОГА» (вул.Перемоги, 4, с.Лісничівка, Балтський р-н., Одеська обл., 66127, ).

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя О.А. Вовченко