Справа № 520/16530/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 р. № 520/16530/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

за участю:

представника позивача - Сеник С.Г.,

представника відповідача - Гончаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №08-03/313 від 21.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " (зі змінами, внесеними на підставі наказу №08-03/324 від 27.10.2020) Головного управління Держпраці у Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді державної служби Завідувач сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області (39779919);

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Позивача відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10000,0 (десять тисяч) грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду у цій справі про присудження виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді публічної служби;

- судові витрати покласти на Головне управління Держпраці у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не дотримано законодавчо передбаченої процедури встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді, оскільки відсутність завдань унеможливлює контроль за їх виконанням. Позивач вважає, що відповідачем порушено процедуру попередження позивача про прийняття рішення про припинення державної служби, та як наслідок винесено протиправний наказ №08-03/313 від 21.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " (зі змінами, внесеними на підставі наказу №08-03/324 від 27.10.2020).

Ухвалою суду від 23.10.2019 року відкрито провадження по справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що звільнення позивача є законним та правомірним та було проведено на підставі та відповідно до процедури, встановленої Законом України «Про державну службу». Відповідач стверджує, що при звільненні ОСОБА_1 не було допущено жодного порушення її законних прав та інтересів, а також норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу №08-03/313 від 21.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами, внесеними на підставі наказу №08-03/324 від 27.10.2020) відсутні, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 51-57).

Представником позивача надана відповідь на відзив, в якій сторона позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. (а.с. 75-78)

Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що всупереч умовам укладеного Контракту та вимог законодавства позивачеві не було створено належних умов для виконання службових обов`язків. Також звернув увагу суду, що ОСОБА_3 , який писав службові (доповідні) записки щодо порушення службової (трудової) дисципліни не входить до переліку осіб, який уповноважений ініціювати питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. За період службової діяльності ОСОБА_1 до неї ніхто не звертався з приводу надання будь-яких пояснень з приводу порушення службової (трудової) дисципліни, будь-яких пояснень від неї з цього приводу не вимагалось. Крім того, зазначає , що вказані службові записки складені також і у той період, коли ОСОБА_3 перебував у відпустці. Представник позивача зазначає також, що попередження про звільнення, позивач у передбачений законодавством термін - не отримувала, тобто відповідачем порушено встановлену законом процедуру звільнення.

У судовому засіданні 07.04.2021 року представник позивача підтримав доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому та наданих письмових поясненнях. Посилаючись на фактичні обставини справи, надані докази та показання свідка ОСОБА_4 , просить суд вимоги заявленого позову задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти вимог позову заперечував, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов. Зазначає, що наказ "Про звільнення ОСОБА_1 " є законним та таким, що прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що вимоги заявленого позову є безпідставними та таким, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2020 між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держпраці у Харківській області було укладено Контракт про проходження державної служби на період карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (далі -Контракт) (а.с. 9-13).

Наказом №08-03/284 від 21.09.2020 ОСОБА_1 було призначено на посаду державної служби завідувача сектору документального забезпечення та контролю Головного управління Держпраці у Харківській області з 22.09.2020 року (а.с. 58).

У зв`язку з призначенням позивача на посаду державної служби вперше, відповідно до п.4 Контракту, ОСОБА_1 було встановлено випробування строком на один місяць.

Як встановлено за матеріалами справи, 01 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держпраці у Харківській області було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до контракту у зв`язку з введенням в дію 01.10.2020 штатного розпису на 2020 рік, слова «завідувач сектору документального забезпечення та контролю» в усіх відмінках замінено словами «завідувач сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно - аналітичного та документального забезпечення» (а.с. 14).

Листом Головного управління Держраці у Харківській області № 08-31/10839 від 15.10.2020 попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення 22.10.2020 року.

Наказом №08-03/313 від 21.10.2020 (зі змінами, внесеними на підставі Наказу №08- 03/324 від 27.10.2020) ОСОБА_1 було звільнено з посади 22.10.2020 у зв`язку з встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування відповідно до пункту 2 частини першої статі 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 29).

З 22.10.2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному та 27.10.2020 прибула на робоче місце, де згодом їй було вручено Наказ №08-03//324 від 27.10.2020 про внесення змін до Наказу №08-03//313 від 21.10.2020, яким у Наказі про звільнення було змінено лише дату звільнення та замінено її на 27.10.2020.

Приймаючи до уваги порушення відповідачем процедури звільнення державного службовця, а також очевидну необґрунтованість та безпідставність рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, вважаючи Наказ №08-03/313 від 21.10.2020 (зі змінами, внесеними на підставі Наказу №08-03//324 від 27.10.2020) протиправним та таким, що підлягає скасуванню - ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.6, п.7 частини 1 статті 8 закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення) тощо.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до пункту 1 Порядку розроблення посадових інструкцій державних службовців категорій "Б" та "В", затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби 11 вересня 2019 року № 172-19:

посадова інструкція - документ, що містить інформацію про посаду державної служби, мету посади, визначає основні посадові обов`язки, права державного службовця, перелік суб`єктів зовнішньої службової комунікації та умови служби на відповідній посаді;

посадові обов`язки - перелік дій, що виконуються за посадою державної служби для реалізації завдань і функцій, покладених на структурний підрозділ чи державний орган в цілому;

права - можливість вчиняти дії чи бездіяльність під час проходження державної служби.

Пунктом 7 Порядку розроблення посадових інструкцій державних службовців категорій "Б" та "В", затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби 11 вересня 2019 року № 172-19 закріплено, що після затвердження посадової інструкції служба управління персоналом у день призначення особи на посаду державної служби або не пізніше наступного робочого дня після внесення змін до посадової інструкції ознайомлює державного службовця з посадовою інструкцією, після чого він проставляє свій підпис та зазначає дату ознайомлення.

Як вже зазначалось, 21.09.2020 між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держпраці у Харківській області було укладено Контракт.

Наказом №08-03/284 від 21.09.2020 Позивача було призначено на посаду державної служби завідувача сектору документального забезпечення та контролю Головного управління Держпраці у Харківській області з 22.09.2020.

У зв`язку з призначенням позивача на посаду державної служби вперше, відповідно до п.4 Контракту, ОСОБА_1 було встановлено випробування строком на один місяць.

Судом встановлено, що положенням п.2 Контракту на позивача покладено обов`язок виконувати обов`язки, визначені у Положенні про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці 03.08.2018 №84, Положенні про сектор документального забезпечення та контролю, посадовій інструкції завідувача сектору документального забезпечення та контролю, та цього контракту.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 01.01-07/213 від 22.12.2018 року введено в дію Положення про сектор документального забезпечення та контролю Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому закріплені основні завдання зазначеного сектору.

22.09.2020 позивача було ознайомлено з посадовою інструкцією завідувача сектору документального забезпечення та контролю Головного управління Держпраці у харківській області.

01 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держпраці у Харківській області було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до контракту у зв`язку з введенням в дію 01.10.2020 штатного розпису на 2020 рік, слова «завідувач сектору документального забезпечення та контролю» в усіх відмінках замінено словами «завідувач сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення».

У зв`язку з чим, позивача 01.10.2020 ознайомлено з посадовою інструкцією завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області.

Судом встановлено, що позивачу в Контракті було визначено завдання, зміст та обсяг яких відповідає посадовим обов`язкам останнього та які є обов`язковими до виконання.

Також, під час надання пояснень, позивачем не заперечувалось, що вона дійсно здійснювала реєстрацію наказів з основної діяльності Головного управління Держпраці у Харківській області.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 01.10.2020 в усній формі зобов`язала всіх працівників передавати їй накази про проведення планових та позапланових перевірок для власноручної реєстрації цих наказів, тобто до проведення апаратної наради, яка відбулась 05.10.2020 року.

Однак, в судовому засіданні під час розгляду справи представник відповідача не змогла пояснити, які саме завдання надавались ОСОБА_1 , які нею не були виконані.

Судом встановлено, що Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/313 від 21.10.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області.

Наказом від 27.10.2020 №08-03/324 «Про внесення змін до наказу Головного управління Держпраці у Харківській області від 21.10.2020 №08-03/313 «Про звільнення», у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 на день звільнення на підставі частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України внесено зміни до наказу від 21.10.2020 №08-03/313, в частині дати звільнення.

Оцінюючи вказаний наказ суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 1 цього Закону).

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як встановлено за матеріалами справи, підставою для звільнення ОСОБА_1 , що визначено в оскаржуваному наказі про звільнення №08-03/313 від 21.10.2020 (зі змінами, внесеними на підставі Наказу №08- 03/324 від 27.10.2020) визначено пункт 2 частини 1 статі 87 Закону України «Про державну службу».

Оскільки звільнення позивача відбулося на підставі п.2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", суд повинен встановити, чи дійсно у відповідача були підстави звільняти ОСОБА_1 на підставі зазначеної норми законодавства.

Суд зазначає, що статтею 87 Закону України "Про державну службу", унормовані випадки припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Нормами пункту 2 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Відповідно до частини 6 статті 35 Закону № 889-VIIІ суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, для звільнення у зв`язку з встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" необхідне настання наступних передумов:

1) Настання або встановлення факту невідповідності державного службовця займаній протягом строку випробування;

2) Наявність Рішення про припинення державної служби з підстав встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування, прийнятого у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

3) Попередження державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Стосовно встановлення факту невідповідності державного службовця займаній протягом строку випробування, судом встановлені наступні обставини.

Як зазначається відповідачем начальником управління нагляду у промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області Гринем Дмитрм Володимировичем складені службові записки: від 01.10.2020 та від 08.10.2020 року на ім`я т.в.о. Начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М., та від 15.10.2020 на ім`я начальника Головного управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_5 (а.с. 63-69), в яких повідомлялось про те, що ОСОБА_1 не виконує покладені на неї обов`язки, зокрема, щодо належної та своєчасної реєстрації наказів Управління. Крім того, в зазначених службових записках повідомлялось також про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, яка полягала в тому, що позивач запізнюється на роботу та повертається з обідньої перерви із запізненням.

Між тим, доказів стосовно того, яким чином зафіксовані такі порушення, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Судом встановлено, що будь-яких актів з цього приводу відповідачем не складалось, за період службової діяльності ОСОБА_1 до неї ніхто не звертався з приводу надання будь-яких пояснень з приводу порушення службової (трудової) дисципліни, будь-яких пояснень від неї з цього приводу не вимагалось.

У свою чергу під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 , який писав службові (доповідні) записки щодо порушення службової (трудової) дисципліни не входить до переліку осіб, який уповноважений ініціювати питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а ОСОБА_1 не є підлеглою йому особою.

Крім того, з витягу з табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_3 за жовтень 2020 року вбачається, що вказана посадова особа в проміжок часу з 12.10.2020 по 26.10.2020 перебувала у відпустці. Відсутність ОСОБА_3 на робочому місці свідчить про недостовірність доказу, а саме - службової записки ОСОБА_3 , датованої 15.10.2020 з позначкою про її реєстрацію 15.10.2020 та накладення відповідної резолюції Начальника управління у вказаний день.

А тому суд критично оцінює надані відповідачем службові записки стосовно обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

В судовому засіданні під час розгляду справи представником відповідача будь-яких обґрунтованих пояснень стосовно наданих доказів - не наведено. Яким чином була встановлена невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та підстав її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу " представником відповідача не надано.

Стосовно попередження державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів - судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України «Про Державну службу» суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 21 лютого 2020 року попереджена про наступне вивільнення та таке вивільнення відбулось з 20 березня 2020 року.

Судовим розглядом встановлено, що листом Головного управління Держраці у Харківській області № 08-31/10839 від 15.10.2020 попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення 22.10.2020 року.

Відповідачем зазначається, що 15.10.2020, посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області вищезазначений лист наданий позивачу для ознайомлення, але позивач відмовився від отримання та ознайомлення із листом ГУ Держраці у Харківській області № 08-31/10839 від 15.10.2020 року.

За вищезазначеним фактом складено Акт засвідчення факту відмови від отримання листа від 15.10.2020 р.

В цей же день посадовими особами лист Головного управління Держраці у Харківській області № 08-31/10839 від 15.10.2020 направлений засобами поштового зв`язку (а.с. 70-72).

В ході розгляду справи судом встановлено, що зазначений акт підписаний працівниками відповідача - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Однак, як встановлено під час розгляду справи, зазначені особи не є працівниками кадрової служби ГУ Держпраці у Харківській області. Більш того, зазначені особи знаходяться в іншому приміщенні управління Держпраці у Харківській області, та які не перебували за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником відповідача обґрунтованих пояснень, яким саме чином було підписано зазначений акт вищезазначеними особами, під час розгляду справи - не надано.

Також, під час судового засідання 18.03.2021 року у якості свідка було опитано т.в.о. Начальника Управління ОСОБА_4 , яка у період роботи ОСОБА_1 була її безпосереднім керівником, яка, зокрема, повідомила суд про те, що в ході конкурсного відбору на вакантну посаду завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області було обрано позивача. Протягом двох місяців ОСОБА_1 виконувала покладені на неї посадовими інструкціями завдання. Свідок повідомила суд про те, що вранці ОСОБА_1 отримувала від ОСОБА_4 пошту та йшла на своє робоче місце, виконувала покладені на неї відповідні завдання та обов`язки. Про те, що позивача звільнено, свідок дізналась 16.10.2020 року.

Стосовно наданого до матеріалів справи протоколу апаратної наради ГУ Держпраці від 05.10.2020 року, наданого позивачем до матеріалів справи, як доказ того, що на ОСОБА_1 покладені додаткові обов`язки, суд зазначає, що відповідач не підтвердив того факту, що апаратна нарада відбувалася у цей день. Представник відповідача зазначив, що оригінал протоколу із підписами про ознайомлення зазначених в ньому осіб - у відповідача відсутній, вважає, що він не стосується предмету доказування, а тому судом не може прийматися до уваги.

Оскільки позивачем не надано доказів походження зазначеного протоколу, не наведено обставин, що саме зазначений протокол спростовує або підтверджує, тому судом як належний доказ по справі не приймається.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 73 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 74 КАС України).

Згідно ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розглядаючи вказану справу суд зазначає, що відповідачем на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" , які б спростовували твердження позивача справі про неправомірність оскаржуваного наказу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/313 від 21.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " (зі змінами, внесеними на підставі наказу №08-03/324 від 27.10.2020) прийнято неправомірно, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу, а відтак, оскільки незаконне звільнення позивача спричинило вимушений прогул, останній підлягає стягненню на користь позивача.

Також, суд акцентує увагу, що в силу положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 27.10.2020 року по день постановлення рішення у справі.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, з огляду на приписи ч. 1 ст. 371 КАС України суд вважає наявними підстави для звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді Завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області та в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення на час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн., суд зазначає наступне.

Конкретні роз`яснення щодо відшкодування моральної шкоди визначає постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 (далі - Постанова).

Так, п. 3 Постанови визначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 5 Постанови зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, для стягнення моральної шкоди повинна бути сукупність ознак, а саме: протиправне діяння, шкода та причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням.

Окрім цього, пункт 9 Постанови зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Беручи до уваги приписи Постанови, та відсутність наданих позивачем відповідних підтверджуючих документів, вбачається відсутність доведеності наявності самої шкоди, не надано жодних доказів які би підтверджували погіршення психоемоційного стану Позивача на який він посилається у своєму позові, а також не доведено позивачем причинний зв`язок між протиправним діянням та так званою шкодою про яку зазначає позивач.

Відповідно до постанови Верховного суду від 20.10.2020 по справі №580/194/19, постанови від 21.1288/1631/14-а, постанови від 10.05.2019 по справі №811/276/16, встановлено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодуванню моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру . за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Тому виходячи з системного аналізу норм діючого законодавства та роз`яснень Постанови, судової практики, а також обґрунтувань позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачем жодним чином не підтверджено та не доведено наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Стосовно заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 29400,00 грн. судом враховується наступне.

Так, правовідносини щодо розподілу судових витрат унормовані приписами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження витрат сплати правової допомоги позивачем надано до матеріалів справи: договору про надання правової допомоги №3 від 06.09.2019 р., додаткової угоди №1 від 01.11.2020 до договору №3 від 06.09.2019 р., акту №1 від 25.03.2021 прийому-передачі виконаних робіт (послуг) до додаткової угоди №1 від 01.11.2020 до договору №3 від 06.09.2019 року.

Разом з тим, досліджуючи надані документи, суд зазначає, позивачем взагалі не надано до матеріалів справи доказів оплати за послуги професійної правничої допомоги у сумі 29400,00грн., а з наданого детального опису робіт (наданих послуг), наданих до суду 25.03.2021 року не підтверджується факту сплати позивачем на користь адвоката Сеника С.Г. витрат на правову допомогу, тобто позивачем не доведений факт сплати витрат на правничу допомогу на суму 29400,00грн.

Відтак, у суду відсутня змога встановити дійсність понесених позивачем витрат, оскільки позивачем не надано необхідне коло підтверджуючих доказів для визначення розміру витрат на правничу допомогу адвоката.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, не надано належних доказів понесених позивачем витрат на ці послуги, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 29400,00 грн.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а рішення у частині поновлення позивача на посаді у відносинах публічної служби та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць - негайному виконанню відповідно до вимог ст.371 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/313 від 21.10.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " (зі змінами, внесеними на підставі наказу №08-03/324 від 27.10.2020).

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді Завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області .

Стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на посаді Завідувача сектору документального забезпечення та контролю управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківській області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 16 квітня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.