Справа № 640/21044/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/21044/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНМАРКО ГРІН» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ІНМАРКО ГРІН» (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 №, визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 18.06.2019 №172940-54.

В обґрунтування позову позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки та стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Як стверджує позивач, задекларовані позивачем суми податкового кредиту підтверджуються документально, операції з контрагентом фактично виконані, що підтверджується наявними у позивача первинними документами, які відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. На думку позивача, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, крім того такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої господарської операції, тому позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, а прийняті на підставі таких висновків оскаржувані рішення - протиправними, які підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2019 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Головним управлінням ДПС у Київській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентом не мали реального характеру, оскільки контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що в наданих первинних документах (видаткові накладні) відсутні записи щодо відповідальної особи за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про фактичну неможливість здійснення операцій з реалізації товарів TOB «Лагідна Долина» на адресу TOB «ІНМАРКО ГРІН», тому висновки акту перевірки є обґрунтованими, прийняті на підставі них спірні рішення правомірними. На підставі викладеного представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій виклав свої заперечення та пояснення на твердження відповідача, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статей 12, 257, 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 22.02.2019 № 371 проведена документальна позапланова виїзна перевірка TOB «ІНМАРКО ГРІН» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» () за період з 01.04.2018 по 30.04.2018, за результатами якої складено акт від 13.03.2019 № 204/10-36-14-14/39227683.

Перевіркою встановлено порушення: п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп. «а» п. 198.1 та абзацу першого пп. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 179 517,00 грн., в тому числі за квітень 2018 року у сумі 179 517,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 179 517,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 44879,00 грн

В подальшому, відповідачем винесено податкову вимогу від 18.06.2019 №172940-54 форми «Ю», відповідно до якої станом на 17.06.2019 сума податкового боргу позивача становить 262 120,64 грн., у тому числі основний платіж (ПДВ) - 179 516,51 грн., штрафні (фінансові) санкції - 44879,00 грн., пеня - 37 725,13 грн.

Позивач вважаючи, що зазначені рішення винесені з порушенням норм податкового законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

Згідно статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачають, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі також Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із наведеного вбачається, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Зі змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у перевіряємому періоді TOB «ІНМАРКО ГРІН» мало взаємовідносини з контрагентом-постачальником TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА».

Між TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» (Постачальник) та TOB «ІНМАРКО ГРІН» (Покупець) укладено договір поставки від 28.03.2018 №28/03, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити свіжі фрукти, овочі, зелень в асортименті (надалі товар), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити такий товар.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем, у якості первинних бухгалтерських документів надано: копії видаткових накладних від 26.04.2018 №2718, від 30.04.2018 №2719, від 03.04.2018 №1558, від 11.04.2018 №1559, від 18.04.2018 №1560, від 20.04.2018 №2550, від 24.04.2018 №2551; копії видаткових накладних від 26.04.2018 №649, від 30.04.2018 №648, від 03.04.2018 №329, від 11.04.2018 №330, від 18.04.2018 №331, від 20.04.2018 №465, від 24.04.2018 №466; товарно-транспортних накладних від 26.04.2018 №2718, від 30.04.2018 №2719, від 03.04.2018 №1558, від 11.04.2018 №1559, від 18.04.2018 №1560, від 20.04.2018 №2550, від 24.04.2018 №2551.

Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі, оплата підтверджується копіями платіжних доручень.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними по вказаним господарським операціям включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних.

Таким чином, факт реальних господарських операцій позивача з TOB «ІНМАРКО ГРІН» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій.

Разом з тим, контролюючим органом зроблено висновок про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за рахунок вище вказаних господарських операцій, посилаючись на те, що в наданих позивачем первинних документах (видаткові накладні) відсутні записи щодо відповідальної особи за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення.

Суд зазначає, що на підтвердження фактичного виконання зазначених операцій з контрагентом платником подано первинні документи, які мають необхідні реквізити первинного документу, оцінивши ці докази за правилами статті 90 КАС України, суд вважає, що вони відповідають вимогам законодавства та свідчать про звичайну фінансово-господарську діяльність позивача, первинні документи відповідають вимогам встановленим чинним законодавством, а відтак наділені юридичною силою та є належними доказами реальності здійснених господарських операцій з контрагентами.

Відповідно до штатного розкладу TOB «ІНМАРКО ГРІН» станом на квітень 2018 року на підприємстві працювало 3 особи, - директор ( ОСОБА_1 ) і два фасувальника, право підпису документів має лише директор, що не перешкоджало можливості контролюючому органу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, незазначення у видаткових накладних прізвища директора TOB «ІНМАРКО ГРІН» є неістотним недоліком, який не перешкоджав контролюючому органу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а видаткові накладні містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.

Суд зазначає, що відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; рух активів у процесі здійснення господарської операції; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд зазначає, що дійсність вказаних господарських операцій підтверджується наявністю у позивача станом на квітень 2018 року виробничих і складських приміщень на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 29.12.2017 №12/10 та платіжними документами стосовно його оплати.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що придбаний у TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» товар працівниками позивача було розфасовано і поставлено наступним суб`єктам господарювання: TOB «СІЛЬПО-ФУД» відповідно до договору поставки від 07.02.2018 № 6116Р, TOB «АШАН Україна ГІПЕРМАРКЕТ» відповідно до договору від 01.01.2018 № У6549 про торгівельне співробітництво, TOB «ЛАЙН ФРЕШ» відповідно до договору від 01.05.2016 № ФБ 8.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд зазначає, що надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.

Судом встановлено, що на момент здійснення договорів постачання позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійними в судовому порядку не визнавались.

При цьому, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 816/652/15-а, від 25.09.2019 у справі №826/4361/15.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Відповідач посилається на інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2019 по справі №755/11871/17, прийняту в рамках кримінального провадження №0002035 від 04.08.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.364 КК України, з тексту якої вбачається, що розглядаючи клопотання слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Яцишіна А.Р. про надання тимчасового доступу до документів, досудовим слідством «встановлено низку імпортерів фруктів та овочів, у тому числі TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» (), які шляхом внесення неправдивих відомостей до податкових документів, формують податковий кредит за рахунок безтоварних операцій з підприємствами з ознаками фіктивності, з подальшим продажем вказаного ліміту транзитним підприємствам та підприємствам реального сектору економіки».

У зв`язку з цим, відповідач звернувся до Другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва із запитом від 05.12.2019 №12182/9/10-36-08-01 про надання інформації щодо наявності кримінальних проваджень щодо посадових осіб TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» (), а також при наявності копії протоколів допитів директора, засновників, висновків експертів, вироків або іншої інформації та копій документів, які можуть свідчити про порушення норм діючого законодавства зазначеним підприємством при здійсненні господарської діяльності.

При цьому, станом на час розгляду справи відповідачем не подано доказів отримання від слідчого відділу будь-яких доказів в підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів.

Вказані в акті перевірки висновки стосовно незаконного формування позивачем податкового обліку, є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на інформацію щодо наявності ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2019 №755/11871/17, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Крім того, сам по собі факт того, що контрагент позивача фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення не є доказом протиправного формування витрат чи/або податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача за наявності усіх необхідних бухгалтерських документів.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, зазначає, що надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із TOB «ЛАГІДНА ДОЛИНА» первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.

Таким чином, за результатом системного аналізу вимог податкового законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, суд звертає увагу на те, що висновок про безтоварність господарських операцій може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Податковий орган при вирішенні справи не обґрунтовував свою позицію безпідставного формування податкового кредиту позивачем за результатами здійснення вказаних господарських операцій їх безтоварністю та не довів суду шляхом надання належних та достовірних доказів.

Отже, висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 179 517,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими, а спірне податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.06.2019 №172940-54 суд зазначає наступне.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За змістом підпунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

При цьому, підпунктом 3 розділу ІІ цього Порядку визначено, що протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що податкова вимога може бути складена та надіслана платнику податків виключно у випадку наявності у платника податків податкового боргу, тобто узгодженого грошового зобов`язання.

Оскільки позивачем податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 № оскаржене в судовому порядку в межах даної справи, то грошове зобов`язання, визначене даним податковим повідомленням-рішенням, в силу Податкового кодексу України є неузгодженим та, відповідно, не набуло статусу податкового боргу.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що за наслідками розгляду даної справи суд дійшов висновку про протиправність та наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 №, суд вважає, що податкова вимога від 18.06.2019 №172940-54 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2191,72 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІНМАРКО ГРІН» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, буд. 33, кв. 99, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 25.04.2019 №.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 18.06.2019 №172940-54.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНМАРКО ГРІН» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 7297,75 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко