Справа № 120/7954/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 березня 2021 р. Справа № 120/7954/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Лояніча Володимира Олександровича,

представника позивача ОСОБА_11,

представника відповідача Тушевської Любові Григорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що здійснює підприємницьку діяльність у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 .

У період з 04 листопада по 10 листопада 2020 року посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування за місцем здійснення своєї діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , за результатами якого 10 листопада 2020 року складено акт №ВН13999/1962/АВ.

В ході інспекційного відвідування виявлено ряд порушень трудового законодавства, серед яких: встановлення в односторонньому порядку неповного робочого часу окремим працівникам, не повідомивши при цьому про істотні зміни в організації праці за два місяці; незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці, а також непроведення виплати заробітної плати за виконану роботу; непроведення виплати в день звільнення окремим працівникам всіх належних їм сум; неповідомлення працівника при звільненні про нараховані суми; невиплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; невиплата окремим працівникам при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

У зв`язку із виявленими порушеннями відповідачем 17 листопада 2020 року сформовано припис про усунення виявлених порушень №ВН13999/1962/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення.

Позивач не погоджується із приписом та вказує на те, що про зміну істотних умов праці працівники повідомлялися під час прийняття на роботу, що підтверджується письмовими повідомленнями про це кожного працівника.

Стосовно непроведення розрахунку при звільненні із ОСОБА_2 позивач повідомив, що остання працювала у кафе 15 вересня 2020 року в першій половині дня. Приїхавши до місця роботи, аби видати ОСОБА_2 трудову книжку та провести із нею розрахунок за виконану роботу, позивач її не застав, а тому відсутня його вина у неможливості проведення повного розрахунку у день звільнення цього працівника.

Неможливість повідомлення працівника ОСОБА_3 про нараховані їй при звільненні суми обумовлена тим, що така звільнена за прогул.

Безпідставними, на думку позивача, є твердження інспекторів, що проводили інспекційне відвідування, про порушення ним статті 83 Кодексу законів про працю України щодо невиплати окремим працівникам при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, адже такі працівники не набули права на відпустку.

Разом із тим, позивач погоджується із тим, що ним не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у серпні та у жовтні 2020 року.

За наведених підстав позивач вважає, що внесений припис є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про виклик свідків.

Ухвалою від 21 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд її здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 січня 2021 року.

21 січня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Управління Держпраці у Вінницькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив аргументований тим, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 259 Кодексу законів про працю України). Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Відтак, відповідно до підпункту 1.3 пункту 5 вказаного Порядку та на підставі звернення ОСОБА_3 відповідачем прийнято наказ про проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення позивачем підприємницької діяльності та видано посадовим особам направлення на проведення інспекційного відвідування. За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт, у якому зафіксовано виявлені в ході інспекційного відвідування порушення, а в подальшому - оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень від 17 листопада 2020 року.

З приводу виявлених порушень відповідач зазначив, що позивач в односторонньому порядку встановив неповний робочий час працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не повідомивши останніх про істотні зміни в організації праці за два місяці, що є порушенням частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України.

Також у відзиві йдеться про те, що позивачем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року та не проведено виплату заробітної плати за виконану працівниками роботу у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року, оскільки відповідно до табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року ОСОБА_6 відпрацював 9 днів (20, 21, 22, 23, 27, 28. 29, 30, 31) по 8 годин, що становить 72 години, проте у графі відпрацьовано годин навпроти прізвища ОСОБА_6 зазначена цифра "45". Водночас, у платіжній відомості від 08 вересня 2020 року про видачу заробітної плати за серпень 2020 року навпроти прізвища ОСОБА_6 у графі "нараховано зарплата" зазначена сума 1328,91 гривень, яка вказує на те, що ОСОБА_6 нараховано заробітну плату за 45 годин, які відображені у графі "Всього годин" табелю обліку робочого часу за серпень 2020 року, а не за фактично відпрацьовані години (72 години), які зазначені поденно у табелі обліку робочого часу за серпень 2020 року. Окрім того, зазначене порушення також допущено стосовно працівника ОСОБА_7 . Також наказом від 30 вересня 2020 року №59 встановлено, що у зв`язку із скороченням обсягів роботи переведено працівників кафе на неповний робочий день з оплатою 0,5 ставки згідно із штатним розкладом з 01 жовтня 2020 року. У жовтні 2020 року норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні становить 167 годин. Тому при застосуванні неповного робочого часу 0,5 ставки посадового окладу норма тривалості робочого часу повинна становити 83.5 годин, проте відповідно до табелю обліку робочого часу за жовтень 2020 року працівники ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відпрацювали 88 годин кожен. У платіжній відомості від 06 листопада 2020 року про видачу заробітної плати за жовтень 2020 року ОСОБА_4 нараховано заробітну плату в розмірі 2502,50 грн., яка складається із суми 2500,00 гривень (що відповідає 0.5 ставки від посадового окладу) та доплати 2,50 гривень. Відтак, позивач здійснив виплату заробітної плати працівнику за відпрацьовані 83,5 години, замість фактично відпрацьованих 88 годин, що свідчить про нездійснення оплати 4.5 фактично відпрацьованих годин. Аналогічне порушення допущено стосовно працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Також відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Водночас, під час інспекційного відвідування встановлено, по позивач не забезпечив проведення в день звільнення виплату ОСОБА_2 всіх сум, що належать їй при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Крім того, позивач не здійснив письмове повідомлення працівника ОСОБА_3 перед виплатою сум, що належать їй при звільненні.

Частиною 1 статті 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проте, в порушення наведеної норми позивач не виплатив працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при звільненні грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки.

Відтак, на думку відповідача, припис про усунення виявлених порушень є обґрунтованим, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

26 січня 2021 року представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі.

У ході підготовчого судового засідання, що відбулося 26 січня 2021 року, представником позивача підтримано заяву про виклик свідків, за результатами розгляду якої ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, таку задоволено частково.

В підготовчому засіданні, що відбулося 15 лютого 2021, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 березня 2021 року.

У ході судового засідання 04 березня 2021 року допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які повідомили про обставини звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 вересня 2020 року. Крім того, свідок ОСОБА_7 зазначив, що 16 вересня 2020 року та 17 вересня 2020 року ОСОБА_2 приходила до приміщення кафе для того, аби з нею провели розрахунок при звільненні, однак кошти отримала лише 17 вересня 2020 року.

Також в судовому засіданні 04 березня 2021 року представником позивача подано документи про підтвердження понесених її довірителем витрат на правову допомогу.

У ході судового засідання, що відбулося 24 березня 2021 року, представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Натомість, представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 17 лютого 2005 року.

Здійснює господарську діяльність позивач за адресою: АДРЕСА_1 , у кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

У період з 04 листопада 2020 року по 10 листопада 2020 року посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , за результатами якого 10 листопада 2020 року складено акт №ВН13999/1962/АВ.

В ході інспекційного відвідування виявлено ряд порушень позивачем вимог трудового законодавства.

Так, зміст виявлених порушень полягає у тому, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в односторонньому порядку встановив неповний робочий час працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не повідомивши останніх про істотні зміни в організації праці за два місяці, що є порушенням частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивачем в порушення вимог частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 1, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року, а також не проведено виплату заробітної плати за виконану працівниками роботу у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року. Також у акті зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не забезпечив проведення в день звільнення виплату ОСОБА_2 всіх сум, що належать їй при звільненні, а також виплату їй середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; не повідомив письмово працівника ОСОБА_3 перед виплатою сум, що належать їй при звільненні, що є порушенням вимог частини 1 статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивач не виплатив окремим працівникам при звільненні грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, що є порушенням частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись із викладеною в акті інформацією, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подані зауваження до акту інспекційного відвідування, про результати розгляду яких листом вих. №5186/04.04 від 17 листопада 2020 року Управління Держпраці у Вінницькій області повідомило позивача.

На підставі виявлених порушень відповідачем 17 листопада 2020 року внесено припис про усунення виявлених порушень №ВН13999/1962/АВ/П, яким встановлено позивачеві строку для усунення виявлених порушень.

Надаючи правову оцінку припису, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади та порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовано Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (надалі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Статтею 4 Закону №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій (абзац 3 статті 1 Закону №877-V).

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (частини 6, 7, 8 статті 7 Закону).

Відтак, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що Законом №877-V передбачено повноваження органів, уповноважених здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, на здійснення планових або позапланових заходів шляхом проведення перевірок та складення актів за результатами таких. Водночас, на підставі акту орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №823), яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 1 Порядку №823 визначено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункти 16, 18 Порядку №823).

Пунктом 20 Порядку №823 передбачено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Відповідно до пункту 21 Порядку №823 припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що одним із порушень під час інспекційного відвідування визначено те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в односторонньому порядку встановив неповний робочий час працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не повідомивши останніх про істотні зміни в організації праці за два місяці, що є порушенням частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В свою чергу, в силу приписів частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, зміст наведених норм свідчить про те, що про зміну істотних умов праці, у тому числі встановлення неповного робочого часу, працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці до таких.

Водночас, про встановлення неповного робочого часу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стало відомо 30 вересня 2020 року, що підтверджується наказом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 №58 від 30 вересня 2020 року, зі змісту якого слідує, що з 01 жовтня 2020 року (тобто, з наступного дня після видання відповідного наказу) вводиться в дію новий штатний розклад щодо неповного робочого дня вказаних працівників.

Відтак, позивачем в порушення вимог частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України встановлено неповний робочий час окремим працівникам, що є порушенням частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України.

Не заслуговують на увагу твердження представника позивача про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлені про встановлення неповного робочого часу своєчасно, що підтверджується листами ОСОБА_4 від 14 серпня 2020 року, ОСОБА_5 від 18 серпня 2020 року, ОСОБА_6 від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_7 від 20 серпня 2020 року, адже наказ фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 №58 про введення в дію нового штатного розкладу щодо встановлення неповного робочого дня видано 30 вересня 2020 року, що свідчить про недотримання двохмісячного строку повідомлення працівників про зміну істотних умов праці.

Окрім того, суд враховує посилання представника відповідача про те, що під час інспекційного відвідування позивачем не надано посадовим особам управління Держпраці вказані листи працівників.

Отже, висновки акту інспекційного відвідування в цій частині є обгрунтованими та не спростовані позивачем.

Щодо порушення частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 1, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" в частині незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року, а також непроведення виплати заробітної плати за виконану працівниками роботу у серпні 2020 року та у жовтні 2020 року, то варто врахувати наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 30 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відтак, аналіз наведених положень свідчить про обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату за виконану роботу, а також здійснення обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.

Судом встановлено, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року ОСОБА_6 відпрацював 9 днів (20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 30 та 31 серпня 2020 року) по 8 годин, що у підсумку становить 72 години. Однак, у графі «відпрацьовано годин» зазначена цифра "45". Крім того, у платіжній відомості від 08 вересня 2020 року на видачу заробітної плати за серпень 2020 року навпроти прізвища ОСОБА_6 у графі "нарахована зарплата" зазначена сума 1328,91 гривень, яка вказує про нарахування йому заробітної плати за 45 годин, а не за фактично відпрацьовані години (72 години), які зазначені у табелі обліку робочого часу за серпень 2020 року.

Також відповідно до табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року ОСОБА_7 відпрацював 9 днів (20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 30 та 31 серпня 2020 року) по 8 годин, що становить 72 години. Однак, у графі «відпрацьовано годин» зазначена цифра "45". Крім того, у платіжній відомості від 08 вересня 2020 року на видачу заробітної плати за серпень 2020 року навпроти прізвища ОСОБА_7 у графі "нарахована зарплата" зазначена сума 1328,91 гривень, яка вказує про нарахування йому заробітної плати за 45 годин, а не за фактично відпрацьовані години (72 години), які зазначені у табелі обліку робочого часу за серпень 2020 року.

Крім того, наказом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо особового складу №59 від 30 вересня 2020 року встановлено, що у зв`язку із скороченням обсягів роботи переведено працівників кафе на неповний робочий день з оплатою 0,5 ставки згідно з штатним розкладом з 01 жовтня 2020 року.

Відтак, у жовтні 2020 року при застосуванні неповного робочого часу норма тривалості робочого часу повинна становити 83,5 годин. Проте, відповідно до відомостей з табелю обліку робочого часу за жовтень 2020 року працівники ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відпрацювали по 88 годин кожен.

Водночас, у платіжній відомості про видачу заробітної плати за жовтень 2020 року ОСОБА_4 нарахована заробітна 2502,50 гривень за відпрацьовані 83,5 години, замість фактично відпрацьованих 88 годин.

Відтак, позивачем не здійснена оплата ОСОБА_4 за 4,5 фактично відпрацьованих нею годин.

Аналогічні порушення допущено стосовно працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

За таких обставин висновки щодо порушення позивачем частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, частини 1 статті 1, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Разом із тим, спільний лист працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 13 листопада 2020 року, яким підтверджено отримання заробітної плати відповідно до платіжних відомостей, не спростовує факту допущення позивачем порушень в цій частині.

Більше того, і позивач у позовній заяві, і представник позивача у судовому засіданні визнали факт допущення ОСОБА_10 порушень в частині ведення обліку виконуваної окремими працівниками роботи, а також непроведення виплати за виконану окремими працівниками роботу в серпні та в жовтні 2020 року.

Особливу увагу слід звернути на те, що відомості у поданих разом із позовною заявою табелях обліку робочого часу за серпень 2020 року та за жовтень 2020 року відрізняються від тих табелів обліку робочого часу, які надані позивачем інспекторам Управління Держпраці, що проводили інспекційне відвідування.

Представник позивача не змогла пояснити, чому табелі обліку робочого часу за серпень 2020 року та за жовтень 2020 року, що подані разом із позовною заявою, та ті, що надавалися під час інспекційного відвідування, різняться.

З приводу порушення позивачем приписів статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиконання такого обов`язку, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу №54 від 15 вересня 2020 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 15 вересня 2020 року. Проте, як свідчить платіжна відомість від 17 вересня 2020 року на видачу авансу за вересень 2020 року, а також покази свідка ОСОБА_7 , розрахунок із ОСОБА_2 проведено саме 17 вересня 2020 року, що свідчить про порушення підприємцем вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 15 вересня 2020 року відпрацювала лише чотири години, тобто неповний робочий день, не спростовує факту невиконання ним обов`язку провести повний розрахунок із цим працівником в день звільнення. Слід наголосити на тому, що законодавець не пов`язує можливість виплати усіх належних при звільненні сум із тим повний чи неповний робочий день відпрацював такий працівник.

Крім того, оскільки позивачем не виплачено ОСОБА_2 15 вересня 2020 року всіх належних їй сум, відтак остання має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, адже розрахунок із нею проведено лише 17 вересня 2020 року. Проте, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 не виплачено.

Варто також звернути увагу на тому, що частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення наведеної норми позивач не здійснив письмове повідомлення ОСОБА_3 щодо виплати сум, які їй належали при звільненні, що й не заперечується ним.

Окрім того, під час судового розгляду знайшли підтвердження висновки, викладені у акті інспекційного відвідування, щодо порушення позивачем частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України.

Так, згаданою нормою передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічна норма закріплена у статті 24 Закону України "Про відпустки".

Суд встановив, що 15 вересня 2020 року звільнено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працевлаштувалися до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 01 вересня 2020 року. Проте, відповідно до платіжних відомостей від 17 вересня 2020 року нараховані суми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становлять по 1250 гривень, що відповідає оплаті 44 відпрацьованих годин, які відповідно до табелю обліку робочого часу останні відпрацювали у вересні 2020 року.

Будь-яких відомостей щодо нарахування інших сум ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем ані під час інспекційного відвідування, ані під час розгляду справи не надано, що свідчить про невиплату вказаними особам грошової компенсації за не використані ними дні щорічної відпустки за період роботи з 01 вересня 2020 року по 15 вересня 2020 року пропорційно до відпрацьованого часу.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не набули права на щорічну відпустку з посиланням на частину 5 статті 10 Закону України «Про відпустки» спростовуються приписами частини 6 статті 10 Закону України "Про відпустки", відповідно до яких закріплено право на отримання щорічної відпустки до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи, тривалість якої визначається пропорційно до відпрацьованого часу.

Відтак, працівник має право на грошову компенсацію за не використані ним дні щорічної відпустки пропорційно до відпрацьованого часу незалежно від того, чи відпрацював такий працівник шість місяців чи ні.

Відтак, позивачем в порушення вимог частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України не виплачено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову компенсацію за всі не використані ними дні щорічної відпустки.

Таким чином, висновки, викладені у акті інспекційного відвідування №ВН13999/1962/АВ від 10 листопада 2020 року, підтверджені належними доказами, а тому припис про усунення виявлених під час інспекційного відвідування порушень №ВН13999/1962/АВ/П від 17 листопада 2020 року сформовано правомірно.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, наведені вище аргументи спростовують твердження позивача щодо протиправності припису Управління Держпраці у Вінницькій області про усунення виявлених порушень №ВН13999/1962/АВ/П від 17 листопада 2020 року, а відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування такого припису є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу сплаченого ним при зверненні до суду судового збору у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління Держпраці у Вінницькій області (місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Магістратська, 37; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39845483)

Рішення суду у повному обсязі складено 05.04.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович