Справа № 140/13647/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/13647/20 пров. № А/857/902/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання нечинним договору в частині та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 23 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року Підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД звернулося в суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради, в якому просило визнати нечинним підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору № 35 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 07 лютого 2020 року та зобов`язати вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати, та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за договором № 35 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 07 лютого 2020 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 лютого 2020 року з Виконавчим комітетом Луцької міської ради був укладений договір №35 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на основі типового договору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 року №659-1. Відповідно до підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору від 07 лютого 2020 року №35 визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Вказує, що при укладенні такого договору товариство не в змозі було відступити від умов типового договору, в якому в підпункті 2.2.15 пункту 2.2 прописано безкоштовне та бездотаційне перевезення пасажирів пільгових категорій. Проте, зазначена умова договору №35 прямо суперечить Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III, в якому частиною четвертою статті 37 визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Зазначає, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку», яким затверджено типову форму договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, однак не визначено ні обов`язку виконавчого комітету Луцької міської ради компенсувати перевізнику витрати на перевезення пільгових категорій пасажирів, ні розміру компенсації витрат, ні механізму відшкодування. 05 червня 2020 року подано заявою про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян. Відповідач у листі від 12 червня 2020 року повідомив, що наразі триває регуляторна процедура щодо внесення змін до Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування за своєю природою являється дозволом на здійснення суб`єктом господарювання певного виду діяльності, який укладається за результатами проведеного конкурсу та зміст якого (договору) викладається у від повідності зі змістом умов конкурсу. Тобто, умови перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення. Оскільки, в рішенні про проведення конкурсу, згідно закону, викладено основні та додаткові умов конкурсу та умови перевезень. Подаючи заяву на участь у конкурсі перевізник засвідчує згоду на участь в конкурсі на визначених умовах. Оскільки позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та під писав договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального кори стування № 35 від 07 лютого 2020 року, то його вимоги є безпідставними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що беручи участь у конкурсі позивач не міг відступити від умов типового договору, який визнаний судом нечинним та незаконним. Пунктом 3.5 договору передбачає можливість внесення змін до договору в силу наступних обставин: у разі внесення змін, доповнень, чи скасування нормативно-правових актів, що регламентують надання транспортних послуг Організатор в десятиденний термін вносить зміни в договір на перевезення пасажирів. Тобто дане положення договору є імперативним, адже умовами цього пункту не передбачено, що Організатор може внести зміни в договір, а в даному випадку присутній обов`язок Організатора як суб`єкта владних повноважень на приведення договору відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що скасування пункту договору № 35 від 07 лютого 2020 року фактично змінює умови конкурсу після його проведення, що нівелює основні принципи конкурентності, рівності і змагальності, та неправомірно надає додаткові преференції перевізнику, який переміг на конкурсі перед іншими учасниками. Умови перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Виконавчим комітетом Луцької міської ради відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету міністрів України від 03 грудня 2008 року №1081 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» прийнято рішення від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку», підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Вказане рішення відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради у 2010 році.

На підставі типового договору 07 лютого 2020 року між виконавчим комітетом Луцької міської ради (організатор) та підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір №35 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а.с.5).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №22а «Карбишева - с. Княгининок (Кам`янка)» (за графіком руху та режимом виконання перевезень пасажирів: 2 автобуси у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в пункті 1.1, на умовах передбачених даним договором.

Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Зазначена умова договору №35 від 07 лютого 2020 року прямо суперечить Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III, в якому ч. 4 ст. 37 визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №803/288/18 визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку», яким затверджено типову форму договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а.с.7-11), однак не визначено ні обов`язку виконавчого комітету Луцької міської ради компенсувати перевізнику витрати на перевезення пільгових категорій пасажирів, ні розміру компенсації витрат, ні механізму відшкодування.

Товариство 27 листопада 2017 року зверталося до Державної регуляторної служби України про експертизу рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 року №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку», яка листом від 02 березня 2018 року №2325/0/20-18 повідомила, що за результатами аналізу рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 жовтня 2010 №s659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» встановлено, що його положення не узгоджуються з вимогами чинного законодавства України та суперечать принципам державної регуляторної політики

Натомість, пунктом 2.2.15 типового договору визначено, що перевізник додатково, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті. Зазначена норма прямо суперечить Закону №2344-III.

Товариство 05 червня 2020 року звернулось до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян однак заява ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД не була розглянута по суті (а.с.19-20).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Особливості відносин автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначені у ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ч. 1 ст. 31 вказаного Закону відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються:

- перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник;

- умови організації перевезень;

- показники якості транспортного обслуговування населення;

- термін роботи автомобільного перевізника;

- зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів);

- розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно із ч. 4 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Частиною 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Згідно із ч. 1, ч. 5 та ч. 8 ст. 44 вказаного Закону організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років.

Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.

Відповідно до п. 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року (далі Порядок), організатор або робочий орган публікує в друкованих засобах масової інформації не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку конкурсу оголошення про конкурс (крім друкованих оголошення може бути розміщено також в інших засобах масової інформації), яке повинне містити інформацію, зокрема, про умови конкурсу.

Пунктом 2 Порядку визначено, що умови конкурсу - встановлені організатором (обов`язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об`єкті конкурсу.

Згідно із п. 46 Порядку організатор перевезень визнає переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах того перевізника-претендента, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом.

Пунктом 49 Порядку рішення про результати конкурсу оформляється протоколом, який підписується головуючим, секретарем та присутніми членами конкурсного комітету і подається організатору перевезень протягом п`яти робочих днів.

Відповідно до п. 53 Порядку організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов`язковими та додатковими (за наявності) умовами конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

Організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень передбачає встановлення обов`язкових умов конкурсу на перевезення пасажирів. Однією з таких обов`язкових умов є перевезення пасажирів пільгових категорій.

У свою чергу договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування має узгоджуватися з обов`язковими умовами конкурсу.

Відтак, умови договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у тому числі в частині перевезення пасажирів пільгових категорій.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 7, 43 - 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також пунктів 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 грудня 2008 року слідує, що договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

Згідно із ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Пунктом п. 5 Порядку передбачено, що метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища.

Враховуючи вищенаведене, підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є кілька юридичних фактів (юридичний склад), а саме: прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

20 листопада 2019 року згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №724-1 «Про проведення конкурсів на перевезення пасажирів за автобусними маршрутами загального користування» оголошено конкурс на перевезення пасажирів за маршрутах № 6, №7, №22а, №35 та передбачено умови конкурсу, серед яких в пункті 2.2.5 зазначено, що інші умови викладені в типовому договорі, затвердженому рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №659-1 від 14 жовтня 2010 року (чинному на момент прийняття рішення, проведення конкурсу та укладення спірного договору) було проведено конкурс та протоколом засідання конкурсного комітету з визначення перевізників м. Луцька визначено переможцем конкурсу на маршруті № 22а - ТзОВ ВТП «Санрайз» та доручено управлінню транспорту та зв`язку Луцької міської ради підготувати необхідні матеріали для укладення договору на перевезення пасажирів в м. Луцьку з переможцем конкурсу. На підставі даного рішення між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та позивачем було укладено Договір № 35 від 07 лютого 2020 року.

Договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити певний парк автомобілів, їх технічний стан, умови щодо тарифів, тощо.

Таким чином договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема частини четвертої статті 37 якою визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень в спірному договорі не прописано такі правові норми.

Проте, підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

Колегія суддів зазначає, що фактично такий договір за своєю природою являється дозволом на зайняття господарською діяльністю суб`єктом господарювання з прописаними в ньому, затвердженими організатором правилами і підписаним та скріпленим печатками обома сторонами договору.

Згідно із рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року № 724-1 «Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування», визначені умови конкурсу, його проведення, затвердження переможця та укладення спірного договору №35 від 07 лютого 2020 року. Рішення виконкому Луцької міської ради № 659-1 від 14 жовтня 2010 року було чинним. Позивач, подаючи заяву на участь у конкурсі та укладаючи договір № 35 від 07 лютого 2020 року в повній мірі розумів та приймав зазначені умови.

Колегія суддів вважає, що скасування пункту договору № 35 від 07 лютого 2020 року фактично змінює умови конкурсу після його проведення, що в свою чергу порушує основні принципи конкурентності, рівності та змагальності, та неправомірно надає додаткові преференції перевізнику, який переміг на конкурсі перед іншими учасниками.

Також, обов`язок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно визначено в рішенні виконавчого комітету від 23 грудня 2019 року №852-1. Вказане рішення є чинним та в передбаченому Законом порядку не скасоване.

З огляду на викладене, умови перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення. Оскільки, в рішенні про проведення конкурсу, згідно закону, викладено основні та додаткові умов конкурсу та умови перевезень. Подаючи заяву на участь у конкурсі перевізник засвідчує згоду на участь в конкурсі на визначених умовах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та під писав договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального кори стування № 35 від 07 лютого 2020 року, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 140/13647/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року.