Справа № 640/12890/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 квітня 2021 року м. Київ№640/12890/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін заяву представника відповідача в адміністративній справі

за позовомПриватного підприємства «Регул-19»
доКиївського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
провизнання протиправним та скасування постанови та розрахунку
встановив:

Приватне підприємство «Регул-19» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №195435 від 29 квітня 2020 року, що винесена Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок №1537 від 01 березня 2020 року плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 233,1 Євро.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність оскаржуваної постанови виходячи з того, що водій перевозив сипучий вантаж. Вказав, що сипучий вантаж (відсів) може переміщуватись по всіх осях, тому зважування не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на вісь. Відсутність відповідної методики не може свідчити про беззаперечну достовірність отриманих внаслідок зважування результатів. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що плата за проїзд великоваговим транспортним засобом не є штрафною санкцією, а є сумою на відшкодування матеріальних засобів державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, що відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у справі №803/488/17.

Дослідивши матеріали справи в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1537 від 01 березня 2020 року, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі в цій частині.

Так, в силу вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, надаючи оцінку наявності спору між сторонами та юрисдикційній належності такого спору, у випадку його існування, необхідно враховувати наступне.

Відповідно до частини першої, третьої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «юридичний спір» на законодавчому рівні не визначено, тому для його з`ясування та уяснення необхідно звернутися до доктрини права.

У теорії під поняттям «юридичний спір» розуміють правовий конфлікт між учасниками правовідносин, в якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права.

Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Отже, юридичний спір є різновидом конфліктних правовідносин, що виникає між учасниками правовідносин та не може існувати абстрактно, тобто поза межами самих правовідносин. Тому про наявність юридичного спору можна говорити тільки у випадку встановлення факту виникнення правових відносин між певними суб`єктами.

Відтак, для формування висновку про існування явища «юридичний спір», на який поширюється юрисдикція судів в контексті положень частини третьої статті 124 Конституції України, необхідно надати оцінку питанню про те, чи виникли правові відносини між його суб`єктами.

У теорії держави та права під правовідносинами, зазвичай, розуміють різновид передбачених юридичними нормами або зумовлених принципами права ідеологічні суспільні відносини, що встановлюються між суб`єктами права щодо об`єктів права на підставі юридичних фактів і виражаються у взаємних правах і обов`язках цих суб`єктів (див., наприклад: ОСОБА_3 . Основи загальної теорії права та держави. Навч. посібник. Вид. 9-те, зі змінами. Львів: Край, 2009. С. 133-136; Загальна теорія держави і права: (Підручник для студентів юридичних вищих навчальних закладів] / М. В. Цвік, О. В.Петришин, Л. В. Авраменко та ін.; За ред. д-ра юрид. наук, проф., акад. АПрН України М. В. Цвіка, д-ра юрид. наук, проф., акад. АПрН України О. В. Петришина. Харків: Право, 2009. С. 334-350).

Правовідносини мають свою структуру і включають в себе такі обов`язкові елементи: суб`єкти, об`єкт та зміст правовідносин. У випадку відсутності одного із вказаних елементів, правові відносини не виникають.

Водночас суб`єкти правовідносин це правоздатна і дієздатна особи, що є носіями юридичних прав і обов`язків: носій права та носій обов`язків.

Об`єкт правовідносин це реальне (матеріальне або нематеріальне) благо, з приводу якого суб`єкти вступають у правовідносини.

Зміст правовідносин це суб`єктивні права і юридичні обов`язки учасників правових відносин.

Разом з тим, суб`єктивне право це передбачена нормою права міра можливої поведінки особи. Зокрема, можливість діяти відповідно до свого бажання, можливість вимагати певних дій від інших суб`єктів, зобов`язаних на це, можливість звернутися до компетентного органу чи посадової особи за захистом свого суб`єктивного права.

Юридичний обов`язок це передбачений нормою права обов`язок певної поведінки особи. Наприклад, необхідність нести юридичну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання передбачених нормою права дій. В будь-яких правовідносинах суб`єктивному праву одного учасника відповідає юридичний обов`язок іншого учасника. Право і відповідний йому обов`язок складають зміст правовідносин.

Таким чином, відсутність одного з обов`язкових елементів правових відносин (суб`єкти правовідносин, об`єкт правовідносин та зміст правовідносин), свідчить про відсутність правовідносин між суб`єктами в цілому, а відтак і про відсутність юридичного спору, на який може поширюватися юрисдикція (адміністративна, господарська, цивільна) суду.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім іншого позивач заявив вимогу про визнання протиправним та скасування Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1537 від 01 березня 2020 року на суму 233,1 євро.

Надаючи оцінку вказаній позовній вимозі суд зазначає, що оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, відтак у конкретному випадку відсутній зміст правовідносин. У зв`язку з відсутністю змісту правовідносин, відсутні підстави стверджувати про наявність спірних правовідносин. Водночас, беручи до уваги відсутність спірних правовідносин, відсутній і юридичний спір, як предмет судового розгляду.

Підсумовуючи суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 01 березня 2020 №1537 не є юридичним спором. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, в тому числі адміністративного, про його оскарження, адже відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Оспорюваний розрахунок за своєю правовою природою є лише письмовим документом (засобом доказування), на підставі якого може мати місце стягнення у судовому порядку задокументованої в ньому плати.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування були предметом оцінки Великої Палати Верховного Суду.

Так, у пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 803/3/18 зазначено, що «оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду».

Вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду підтверджує обґрунтованість наведеного перед цим висновку суду про відсутність юридичного спору, на який поширюється судова юрисдикція в контексті частини третьої статті 124 Конституції України.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що позивач просить визнати протиправним та скасувати Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №1537 від 01 березня 2020 року, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до переконання, що такі позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду, а тому провадження у справі в цій частині вимог належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

У відповідності до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Разом з тим, оскільки, як вже зазначалося, вимога про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не може бути предметом судового розгляду, відсутні підстави для роз`яснення заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї вимоги, що узгоджується з правовим висновком, наведеним у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року під час розгляду справи № 803/3/18.

Водночас суд вважає необхідним роз`яснити позивачеві, що в силу приписів частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині позовних вимог, щодо яких провадження у справі закрито, суд виходить з таких мотивів.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 132 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, для повернення сплаченої суми судового збору заінтересованою особою до суду має бути подане відповідне клопотання.

Відтак при вирішенні питання про закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог, рішення про повернення позивачу сплаченої за такими вимогами суми судового збору не приймається.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 238, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

у х в а л и в:

1. Заяву представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Регул-19» до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування постанови та розрахунку в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розрахунку №1537 від 01 березня 2020 року плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 233,1 Євро.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко