Справа № 642/1153/21
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/1153/21
Провадження № 2-а/642/23/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Варук С.В.

представника позивача - адвоката Малойвана Є.І.

представника відповідача Коваленко Л.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марії Валеріївни, Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова Ігоря Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, -

В с т а н о в и в:

У лютому 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марії Валеріївни, Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова Ігоря Володимировича, у якому просить:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001363 від 11.02.2021 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення;

- скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ПН МХК № 001373 від 16.02.2021 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що постанова ПН МХК № 001363 від 11.02.2021 р. винесена із численними суттєвими порушеннями, є протиправною, та має бути скасована. Оскільки вказана постанова була підставою для прийняття рішення від 11.02.2021 р., а рішення було підставою для винесення постанови ПН МХК №001374 від 16.02.2021 р., останні також мають бути скасовані, як безпідставні.

Відповідачем не було залучено перекладача під час складання протоколу ПР МХК №001364 від 11.02.2021 р., під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання постанови ПН МХК №001363 від 11.02.2021 р., в результаті чого позивач був позбавлений можливості зрозуміти за що його затримали та що він скоїв, а також знати свої права. Крім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся 11.02.2021 р. о 15.40 год., тобто на 1 хвилину раніше, ніж складено протокол.

Під час оголошення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 11.02.2021 р. також не було залучено перекладача. У заяві ОСОБА_1 , яка додана до рішення, зазначено, що він нібито не потребує послуг перекладача, що є неправдивою інформацією. Оскаржуване рішення не відповідає формі рішення, яке є додатком №1 до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (пункт 1 розділу II). У тексті рішення вказано, що позивач не оплатив штраф, хоча у нього об`єктивно не було такої можливості, оскільки він весь час був фактично затриманий. Оскільки підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 11.02.2021 р. фактично була постанова ПН МХК №001363 від 11.02.2021 р. дійсність якої оскаржена, а також з огляду на численні порушення таке рішення також має бути скасоване.

У разі скасування рішення від 11.02.2021 р. підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно постанови ПН МХК №001373 не існує, у зв`язку з чим він також має бути скасований.

У зв`язку з викладеним, позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом через свого представника.

Ухвалою суду від 02.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Малойван Є.І. підтримав у судовому засіданні позовну заяву, просив її задовольнити з підстав, на які він посилається в адміністративному позові.

Відповідач т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марія Валеріївна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві (а.с. 51-55).

Представник відповідача Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, а також представник відповідача Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова І.В. до судового засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані сторонами документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п/п 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Судом встановлено, що 11 лютого 2021 року заступником начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області Коваленко М.В. було складено протокол ПР МХК №001364, відповідно до якого ОСОБА_1 11.02.2021 р. о 15.41 год. за адресою: Площа привокзальна, 1 перетнув державний кордон України з РФ поза пунктом пропуску. Місце скоєння правопорушення: м. Харків, вул. Є. Котляра, 7.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 місцем його народження є с. Берикей, Дербентського району, Республіки Дагестан.

Після цього, 11 лютого 2021 р. т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марією Валеріївною було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким ОСОБА_1 було зобов`язано покинути територію України у термін до 14.02.2021 р. та заборонено в`їзд до країни терміном на три роки.

В мотивувальній частині рішення в якості підстави його прийняття зазначено, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП (протокол ПР МХК №001364), й штраф не оплачений.

Надалі, 16.02.2021 р. о 10.00 годині було складено протокол ПР МХК №001374 за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, 103 про ухилення ОСОБА_1 від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення з території України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МХК №001373 від 16.02.2021 р. Зазначену постанову було винесено у зв`язку із невиконанням Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 11.02.2021 р.

Позивач у позові зазначає про розбіжності в протоколі щодо часу скоєння ним адміністративного правопорушення та часу притягнення до адміністративної відповідальності, незабезпечення послугами перекладача при кладенні протоколу про адміністративне правопорушення, невідповідності рішення про примусове повернення позивача до країни походження встановленій законодавством формі тощо.

Частиною 1 статті 203 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність а порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, у вигляді накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності врегульована КУпАП. Зокрема, відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (пункт 5).

Відповідно до статті 274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 р. N 825, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участі перекладача.

Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Перекладачами також можуть бути залучені особи, відомості про яких внесено до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 1 1.03.2013 року N 228, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22,05.2013 року за N 801/23333.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, зміст ст. 268 КУпАГІ, якими також передбачено право на користування послугами адвоката, можливість виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача, в разі якщо особа не володіє мовою якою ведеться провадження.

Про вказане свідчить особистий підпис позивача у відповідних графах протоколу від 11.02.2021.

Ненадання можливості позивачу скористатись послугами перекладача є невмотивованими, оскільки такі доводи спростовуються поясненнями самого позивача, що були надані під час складення даного протоколу. Так, позивачем було повідомлено обставини, яким чином він прибув на територію України, куди має намір їхати далі. Позивач повністю усвідомлював та підтверджував нелегальний статус свого перебування на території України, підтвердив, що йому роз`яснено його права, передбачені Конституцією України, та відсутність потреби в послугах перекладача.

Таким чином, сам позивач не виявляв жодної потреби щодо залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення 11.02.2021, що свідчить про повне розуміння даним громадянином процедури притягнення його до адміністративної відповідальності. Про вказане свідчить особистий підпис гр. ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд зазначає, що будь-яких порушень при складанні протоколу від 11.02.2021 про адміністративне правопорушення та в подальшому винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності судом не виявлено.

Що стосується доводів представника позивача відносно рішення про примусове повернення позивача від 11.02.2021, суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За змістом ст.ст. 6, 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону (ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Спільним Наказом МВС України, Адміністрації Державної Прикордонної служби України та Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (зареєстрований в Міністерстві юстиції 21 травня 2012 року за № 806/21119, в редакції наказу № 38/77 від 22.01.2018) була затверджена Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 5 розділу II вказаної Інструкції передбачено обов`язок іноземця самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Вказане рішення позивачем не виконане. Посилання щодо нібито неможливості виконання через затримання позивача не можуть вважатись обґрунтованими, оскільки жодним чином не доведені. Працівниками міграційної служби не приймалось будь-яких подібних рішень щодо обмеження дій позивача, направлених на виїзд з України.

Оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень відповідача, а його зміст та форма відповідають вимогам чинного законодавства України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд також зазначає, що у витребуваних від відповідача матеріалах містяться відмітки про те, що позивач перекладача не потребує та йому було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 288 КУпАП, тому безпідставними є посилання позивача на не надання йому перекладача, про що міститься його власний підпис (а.с. 56).

За змістом наявної в матеріалах справи розписки за підписом позивача від 11.02.2021 року, позивачу повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Позивач зобов`язався не пізніше 14.02.2021 року залишити територію України та ознайомлений з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк (а.с. 12).

Судом також встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2021, залишеного без змін постановою від 29.03.2021 судовою колегією Другого апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Російської Федерації- ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення заходів видворення за межі України - задоволено частково. Затримано громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців. Примусово видворено за межі України громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 . В задоволенні інших вимог позову-відмовлено (а.с. 17-21, 92-98).

Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законами України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012р. №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», суд, -

У х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до т.в.о. начальника Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коваленко Марії Валеріївни, Холодногірського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Адамова Ігоря Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у 10-денний строк з дня оголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2021 року.

Суддя Вікторов В.В.