Справа № 200/1964/21-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р. Справа№200/1964/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

У С Т А Н О В И В:

23 лютого 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.05.2019 року, позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задоволена в повному обсязі.

Зобов`язано позичкодавця за договором позички №2 від 07.02.2007 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області виконати умови п. 3.1 договору позички та зобов`язати за умовами договору позички від 07.02.2007 року продати ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 . квартиру АДРЕСА_1 зі знижкою 50 відсотків.

Постановою Верховного Суду від 16.09.2020 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16.05.2019 року залишено без змін.

07.06.2020 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа №243/202/19, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою ТУ ДСА України в Донецькій області встановлено строк для виконання рішення суду.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.02.2021 року на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області за невиконання без поважних причин судового рішення накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. у зв`язку з тим, що після відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду не виконав.

ТУ ДСА України в Донецькій області листом від 10.02.2021 року №05-670/20 у зв`язку із надходженням постанови про поновлення виконавчого провадження повідомило державного виконавця про те, що виконати судове рішення територіальне управління не має можливості, адже для продажу квартири необхідно провести низку заходів для забезпечення законності та додержання порядку її відчуження.

У зв`язку з тим, що невиконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року допущено виключно з поважних причин, ТУ ДСА України в Донецькій області наголосило, що виконує дії спрямовані на виконання рішення суду та продаж квартири.

Законом №1404 передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови неповажності невиконання вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Листом 23.11.2020 року №05-3796/2020 ТУ ДСА України в Донецькій області звернулось до Державної судової адміністрації України стосовно надання рекомендацій щодо порядку відчуження майна (квартири), що знаходиться на балансі управління.

Листом від 21.12.2020 року №10-23547/20 ДСА України рекомендувала звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення.

Крім того, листом від 08.02.2021 року №05-650/21 ТУ ДСА України в Донецькій області просило ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів, надати довіреність для вчинення відповідних дій при продажу квартири. Станом на 18.02.2021 року відповідь ДСА України на вказаний лист до управління не надходила.

Відповідач вказує, що виникли обставини, що роблять неможливим виконання рішення суду у встановлений ним спосіб, оскільки компетентним державним органом не визначено відповідної процедури, а тому територіальне управління ДСА України в Донецькій області не мало можливості виконати судове рішення, у зв`язку з чим виникла необхідність встановлення способу і порядку виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області було виконано всі залежні від нього дії для виконання судового рішення в законний спосіб, однак ці обставини при винесенні оскарженої постанови державним виконавцем не було враховано.

На цих підставах просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02 лютого 2021 року у виконавчому провадженні №59303517 про накладення на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області штрафу на користь держави в розмірі 5100 гривень.

06 квітня 2021року відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що порядок і спосіб виконання судового рішення встановлений самім цім рішенням.

Надання погоджень чи довіреностей Державної судової адміністрації України на виконання судового рішення не передбачено виконавчим листом.

Таким чином, вважати причину невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, поважною не має підстав.

Отже, відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року суд продовжив строк для усунення недоліків.

Листом від 29.03.2021 року позивач повідомив суд про усунення недоліків та надав квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами глави 11 розділу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України та призначив судове засідання на 09 квітня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року суд залучи до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача - ОСОБА_1 та відкладено розгляд справи на 19 квітня 2021 року.

19 квітня 2021 року представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача 19 квітня 2021 року в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача - ОСОБА_1 19 квітня 2021 року в судове не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області яке є юридичною особою .

Відповідачем є Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) яке є юридичною особою .

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача є ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Щодо строків звернення до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України , позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 17.07.2020 р.) було встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19),строки,визначені статтями 47, 79, 80,111, 122. 162, 163, 164, Ш 169, 177, 193, 295, 301 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2020 року № 956 про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, у зв`язку з продовженням на всій території України дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2», а також з метою запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед відвідувачів та працівників судової установи Донецький окружний адміністративний суд продовжено особливий режим роботи до 31.12.2020 року.

Судом також встановлено, що позивач отримав оскаржувану постанову 05.02.2021 року, про що свідчить вхідний номер на супровідному листі № 874/21 (а.с.7).

З позовною заявою звернувся 18.02.2021 року вих..№05-775/21(а.с.1)

Отже, з врахуванням вихідних днів, строк встановлений п.1 ч.2 ст.287 КАС України позивачем не пропущений.

Тому, суд вважає, що строку звернення до суду позивач дотримався.

Щодо суті позовних вимог.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.05.2019 року, позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задоволена в повному обсязі.

Зобов`язано позичкодавця за договором позички №2 від 07.02.2007 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області виконати умови п. 3.1 договору позички та зобов`язати за умовами договору позички від 07.02.2007 року продати ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 . квартиру АДРЕСА_1 зі знижкою 50 відсотків (а.с.14-16).

Постановою Верховного Суду від 16.09.2020 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16.05.2019 року залишено без змін (а.с.17-23).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.12.2020 року ВП № 59303517 поновлено вчинення виконавче провадження за виконавчим листом № 243/202/19 (а.с.6).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.02.2021 року ВП № 59303517 на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області за невиконання без поважних причин судового рішення накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. у зв`язку з тим, що після відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду не виконав (а.с.8)

ТУ ДСА України в Донецькій області листом від 10.02.2021 року №05-670/20 у зв`язку із надходженням постанови про поновлення виконавчого провадження повідомило державного виконавця про те, що виконати судове рішення територіальне управління не має можливості, адже для продажу квартири необхідно провести низку заходів для забезпечення законності та додержання порядку її відчуження (а.с.10).

Листом 23.11.2020 року №05-3796/2020 ТУ ДСА України в Донецькій області звернулось до Державної судової адміністрації України стосовно надання рекомендацій щодо порядку відчуження майна (квартири), що знаходиться на балансі управління (а.с.11).

Листом від 21.12.2020 року №10-23547/20 ДСА України рекомендувала ТУ ДСА України в Донецькій області звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення (а.с.13).

Крім того, листом від 08.02.2021 року №05-650/21 ТУ ДСА України в Донецькій області просило ДСА України, як головного розпорядник бюджетних коштів, надати довіреність для вчинення відповідних дій при продажу квартири (а.с.12).

Відповідачем було сформовано дві вимоги виконавця від 18.01.2021 року № 747/01.350/ та від 09.03.2021 року № 3955/02.3-50/ (а.с.72-73,79).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини другої статті 255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою, другою статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», що є спеціальним у відношенні виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено,що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами 1-3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його волевиявлення. Даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.

Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задоволені в повному обсязі.

Зобов`язано позичкодавця за договором позички №2 від 07.02.2007 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області виконати умови п. 3.1 договору позички та зобов`язати за умовами договору позички від 07.02.2007 року продати ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 . квартиру АДРЕСА_1 зі знижкою 50 відсотків.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16.05.2019 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням суду минуло вже майже два роки, а рішення суду до сих пір позивачем не виконано.

Спірним питанням в даній справі є правомірність прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що державним виконавцем була прийнята постанова про накладення штрафу на територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області за невиконання судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання є забезпечення виконання судових рішень. Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в позовній заяві вказує, що виникли обставини, що роблять неможливим виконання рішення суду у встановлений ним спосіб, оскільки компетентним державним органом не визначено відповідної процедури продажу квартири.

Оскільки цивільне процесуальне законодавство не передбачає звернення боржника із заявою про встановлення способу або порядку виконання рішення, то позивач звертався до державного виконавця з відповідною заявою про те щоб той звернувся до суду з такою заявою.

Однак, ніяких доказів свого звернення до державного виконавця позивач суду не надав.

Також, позивач вказує, що листом від 08.02.2021 року він звернувся до голови Державної судової адміністрації України про надання правові й можливості здійснення продажу квартири - довіреність, якою уповноважити начальника ТУ ДСА представляти інтереси ДСА України.

Суд з цього приводу зазначає, що у виконавчому листі 243/202/19 зобов`язано саме ТУ ДСА в Донецькій області виконати умови договору позички від 07.02.2007 року та продати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 зі знижкою 50 відсотків.

Тобто, рішення суду є зрозумілим та чітким і визначати додаткові порядок та спосіб його виконання не потребує.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява N 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

В одній з перших справ проти України, в якій ЄСПЛ розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу N 1 (п.53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року N 18966/02).

При цьому, беручи до уваги свою усталену практику (рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява N 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У той же час, Україну було зобов`язано вжити необхідних заходів для вирішення цієї проблеми, зокрема, запровадити ефективні засоби юридичного захисту або поєднання таких засобів, здатні забезпечити адекватне та достатнє відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів відповідно до принципів Конвенції, які закріплені в практиці Суду (див. рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", згадане вище, п. 94 та п. 5 резолютивної частини).

У п. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Отже, забезпечення адекватного виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на встановлені обставини у справі, зокрема заяви ТУ ДСА в Донецькій області про неможливість виконання рішення суду, суд дійшов висновку що боржник навіть не має на меті виконати рішення суду.

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при відмові у позовних вимогах позивача, судовий збір не повертається.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, відмовити.

В повному обсязі рішення складене та підписано суддею головуючим 19 квітня 2021 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков