Справа № 640/10961/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Київ № 640/10961/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
прозобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за списком №1, згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи: на підприємстві ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею за період з 22.04.1998 по 04.05.1998, на посаді майстра гірничої дільниці з повним робочим днем під землею за період з 05.05.1998 по 30.09.1998, на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею за період з 01.10.1998 по 25.07.2000, з 28.05.2001 по 31.12.2001 у 4-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за період роботи на посаді распіраторщіка оперативного взводу, та провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, у розмірі, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з дати звернення із заявою до відповідача, а саме: з 13.04.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що не зарахування відповідачем періодів підземної роботи в шахті та роботи у складі гірничорятувальних частин, що також передбачає право пільгового пенсійного забезпечення відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позбавляє ОСОБА_1 гарантованого права на отримання мінімальної пенсії шахтаря, оскільки при призначенні останньому пільгової пенсіє за списком №1 відповідачем враховано лише 14 років пільгового стажу роботи. Натомість, за твердженням позивача, заявлені періоди роботи з повним робочим днем підтверджено записами у трудовій книжці.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для надання відзиву.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що пенсію позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 37 років 7 місяців 7 днів, у тому числі додатково зараховано період роботи за списком №1 - 14 років, та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.09.1993 по 31.12.1996, з 01.04.1998 по 30.11.1999 таз 01.07.2000 по 30.04.2019. Представником позивача також наголошено на тому, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. При цьому, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок належної останньому пенсії від 06.02.2020, зареєстрованої за №2295, в якій просив врахувати довідки за періоди з 17.06.1991 по 31.08.1991, з 17.07.1992 по 23.09.1992, з 11.02.1993 по 14.03.1993, з 01.09.1993 по 27.01.1997, з 22.04.1998 по 07.12.2000, з 22.05.2001 по 31.12.2001 при призначенні пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.02.2020 №30 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки періоди роботи з 01.09.1997 по 27.11.1997,22.04.1998 по 07.12.2000, з 28.05.2001 по 31.12.2001 не можливо зарахувати до пільгового стажу роботи у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці». Про вказані обставини позивача повідомлено листом від 13.02.2020 №2600-0305-8/14551.

Листом від 24.04.2020 №8132-8578/Я-02/8-2600/20 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідь на звернення ОСОБА_1 , яке зареєстровано в управлінні 13.04.2020 №8578/Я-2600-20, останнього повідомлено про те, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Разом з тим, пенсію ОСОБА_1 обчислено з урахуванням страхового стажу 37 років 7 місяців 7 днів, у тому числі додатково зараховано період роботи за списком №1 - 14 років, та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.09.1993 по 31.12.1996, з 01.04.1998 по 30.11.1999 та з 01.07.2000 по 30.04.2019. Відтак, підстав для призначення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» немає.

На підставі викладеного, вважаючи власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення ст. 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно з яким, «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, приписами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII) у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з тим, ст. 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, зі змісту матеріалів особової справи, копія якої наявна у матеріалах справи, під час розрахунку належної позивачу пенсії зараховано наступні періоди роботи позивача за списком №1: з 01.01.2002 по 31.12.2003 (2 роки 0 місяців 0 днів), з 01.01.2004 по 13.12.2009 (6 років 0 місяців 0 днів), 01.01.2010 по 31.07.2014 (4 роки 7 місяців 0 днів) та з 05.01.2015 по 25.04.2017 (2 роки 4 місяці 0 днів), а всього зараховано 14 років 0 місяців 0 днів.

Натомість, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , останній

- з 22.04.1998 по 04.05.1998 працював на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь»;

- з 05.05.1998 по 30.09.1998 працював на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь»;

- з 01.10.1998 по 25.07.2000 працював на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь»;

- з 28.05.2001 по 01.05.2002 прийнятий на посаду распіраторщіка оперативного взводу у 4-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

У силу п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (надалі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Станом на момент перебування позивача на наведених вище посадах були чинними списки, затверджені Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 згідно з якими, до пільгового страхового стажу зараховуються лише ті роботи, які виконувались на підземних роботах на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні, капітальному ремонті гірничих виробок, метрополітенів.

Розділом І «Гірничі роботи» Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначено, що до таких посад, зокрема, відносяться «майстри гірничі виробничих дільниць», а також «машиністи бульдозерів (бульдозеристи)», «машиністи бурових установок», «машиністи кранів (кранівники), машиністи машин і механізмів по обслуговуванню механізмів, машиністи монорейкових електролебідок та інших дрібних підйомно-транспортних механізмів», «машиністи мотовозів», «машиністи насосних установок», «машиністи навантажувальних машин», «машиністи підземних самохідних машин», «машиністи підйомних машин, машиністи підйомних установок, машиністи шахтного підйому, машиністи підйомних машин - контрольні - зайняті на «сліпих» стволах»

Разом з тим, такої посади як «распіраторщік» у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не міститься. Вказане свідчить про те, що підстави для включення періоду роботи позивача на посаді распіраторщіка оперативного взводу у 4-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з 28.05.2001 по 01.05.2002 відсутні. Іншого з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається.

У свою чергу, відповідно до п. 4.2 Порядку №383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно з п. 4.3 Порядку №383, у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання, згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (надалі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41 (надалі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку №442 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць, відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом п.п. 8 та 9 Порядку №442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці», працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме: про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Як наслідок, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у п.п. 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

На підставі викладеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а вказала, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вказала про неправомірність дій органу Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю доказів проведення роботодавцем атестації робочого місця.

На підставі викладеного, суд виходить з того, що підстави для відмови у підтвердженні права на зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, періоду роботи ОСОБА_1 з 22.04.1998 по 04.05.1998 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 05.05.1998 по 30.09.1998 на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 01.10.1998 по 25.07.2000 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Як наслідок, суд вказує про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві слід зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за списком №1, наступні періоди роботи: з 22.04.1998 по 04.05.1998 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 05.05.1998 по 30.09.1998 на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 01.10.1998 по 25.07.2000 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь».

У той же час, приписами ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пільги, передбачені ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», підлягають застосуванню лише щодо відповідної категорії працівників, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років (для чоловіків).

Разом з тим, суд звертає увагу, що у межах спірних правовідносин спірним періодом для зарахування під час призначення пільгової пенсії є періоди з 22.04.1998 по 04.05.1998, з 05.05.1998 по 30.09.1998, з 01.10.1998 по 25.07.2000 та з 28.05.2001 по 31.12.2001, а не весь період трудової діяльності позивача. Відтак, враховуючи заявлений предмет та підстави позову, а також наявні у матеріалах справи доказі, з яких не вбачається причин включення періодів трудового стажу позивача з 01.01.2002 по 31.12.2003 (2 роки 0 місяців 0 днів), з 01.01.2004 по 13.12.2009 (6 років 0 місяців 0 днів), 01.01.2010 по 31.07.2014 (4 роки 7 місяців 0 днів) та з 05.01.2015 по 25.04.2017 (2 роки 4 місяці 0 днів), а всього 14 років 0 місяців 0 днів за списком №1, тобто належність даних посад до посади шахтаря, який відпрацював на підземних роботах, позовна вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, у розмірі, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з дати звернення із заявою до відповідача, а саме: з 13.04.2020, є передчасною та задоволенню не підлягає.

При цьому, з метою належного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, виходячи з п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована в управлінні 13.04.2020 №8578/Я-2600-20, з урахуванням викладених у даному рішенні суду висновків.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 07.05.2020 №0.0..1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог на користь останнього підлягають присудженню судові витрати у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за списком №1, наступні періоди роботи: з 22.04.1998 по 04.05.1998 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 05.05.1998 по 30.09.1998 на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь», з 01.10.1998 по 25.07.2000 на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею у ТОВ «Шахта Котуй» АТ «Красноярскуголь».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована в управлінні 13.04.2020 №8578/Я-2600-20, з урахуванням викладених у даному рішенні суду висновків.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотирьохсот двадцяти грн. 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок