Справа № 640/1289/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

щодо вирішення питання про закриття провадження у справі

14 квітня 2021 року місто Київ №640/1289/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до третя особа про Міністерства соціальної політики України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трача Ігоря Станіславовича ОСОБА_2 визнання протиправною бездіяльності, скасування реєстраційного запису,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа №640/1289/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трача Ігоря Станіславовича, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, скасування реєстраційного запису.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/1289/21 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 01.03.2021 від представника Міністерства соціальної політики України (надалі - відповідача-1) надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до поданого клопотання відповідач-1 вважає, що справа №640/1289/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трача Ігоря Станіславовича, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, скасування реєстраційного запису підлягає закриттю в порядку пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

Відповідач-1 вважає, що позивачем не доведено жодного факту порушення його прав з боку Мінсоцполітики, вимоги позовної заяви грунтуються на припущеннях, формальних висновках та перекручених фактах. На думку відповідача-1, останній не порушував прав позивач та діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Крім того, відповідач-1 зауважив, що позовна заява фактично не містить даних та доказів порушення безпосередніх прав позивача, що є підставою для застосування пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, або відмови в задоволенні позовних вимог за результатами розгляду справи.

Також в обгрунтування вказаного клопотання відповідач-1 посилається на постанову Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №800/414/17 (П/9901/77/18), відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду вказала, що поняття спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України слід тлумачити в широкому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 запропоновано позивачу надати свої пояснення стосовно клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі №640/1289/21.

Позивач у встановлений судом строк правом для надання пояснень стосовно клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі №640/1289/21 не скористався.

Поштова кореспонденція надсилалась позивачу за адресою, зазначеною ним в позовній заяві, однак конверт, в якому направлялась ухвала суду від 03.03.2021 повернулися на адресу суду з незалежних від суду причин.

З огляду на положення частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України така кореспонденція вважається врученою особі.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі №640/1289/21, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вимогами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З аналізу статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що такої підстави для закриття провадження у справі, яка наведена відповідачем у своєму клопотанні про закриття провадження у справі, не передбачено.

А тому, дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі та приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Міністерства соціальної політики України.

При цьому, суд звертає увагу, що наявність або відсутність порушеного права позивача може бути встановлена за наслідками розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 238, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі відмовити.

2. Копію ухвали направити всім учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Іщук І.О.