Справа № 440/2349/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

14 квітня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/2349/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження заяву про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2021 року ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області /далі відповідач/ про:

- визнання протиправними дій Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо відмови в перерахунку та здійсненні виплати за 2016-2020 роки разової грошової допомоги ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнення з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_1 28795,00 грн (з них 21995,00 грн за період з 2016 року по 2019 рік, 6800,00 грн за 2020 рік) як недонарахованої суми виплати за 2016-2020 роки разової грошової допомоги, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум /а.с. 1-13/.

Позов обґрунтований тим, що з 18 серпня 2015 року позивач має статус учасника бойових дій та відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової грошової допомоги, яка виплачується до 05 травня, за 2016-2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з огляду на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18), проте право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі порушено відповідачем. З діями відповідача щодо відмови у перерахунку та здійсненні виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016-2020 роки у належному розмірі позивач не погоджується та вважає, що вказана допомога має виплачуватися у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18), а не у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року, №223 від 05 квітня 2017 року, №170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року та № 112 від 19 лютого 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с.45-50/ зазначив, що у 2016-2020 роках позивачу як учаснику бойових дій проведена виплата одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірах та порядку, встановлених постановами Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року, №223 від 05 квітня 2017 року, №170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року та № 112 від 19 лютого 2020 року відповідно, які є чинними та неконституційними не визнавалися. Крім того, виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики. Позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17 та від 14 серпня 2018 року у справі № 473/2190/17, 30 вересня поточного року виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Таким чином, перебіг строку звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо відмови в перерахунку та здійсненні виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум та стягнення з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_1 21995,00 грн за період з 2016 року по 2019 рік як недонарахованої суми виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум - слід обраховувати з 01 жовтня 2016 року (стосовно щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік, строк звернення до суду закінчився - 01 квітня 2017 року), з 01 жовтня 2017 року (стосовно щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік, строк звернення до суду закінчився - 01 квітня 2018 року), з 01 жовтня 2018 року (стосовно щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2018 рік, строк звернення до суду закінчився - 01 квітня 2019 року), з 01 жовтня 2019 року (стосовно щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік, строк звернення до суду закінчився - 01 квітня 2020 року).

Позивач звернувся до суду з цим позовом 18 березня 2021 року, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду з позовом в частині вказаних позовних вимог.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо відмови в перерахунку та здійсненні виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум та стягнення з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_1 21995,00 грн за період з 2016 року по 2019 рік як недонарахованої суми виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліку до 19 квітня 2021 року, а також роз`яснено, що недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними позовними вимогами щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016-2019 роки з доказами поважності причин його пропуску.

14 квітня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду /а.с. 63/, в якій позивач просив поновити строк звернення до суду та зазначив, що в листопаді 2020 року від колег (учасників бойових дій) йому стало відомо про рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) від 27 лютого 2020 року та, коли він отримав відповіді від Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо відмови в задоволенні його заяв від 20 січня 2021 року та від 12 лютого 2021 року, він остаточно зрозумів що його права порушені. Крім того, його службова діяльність пов`язана із систематичними і часом довготривалими відрядженнями.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог та наявність підстав для поновлення такого строку, суд виходить з наступного.

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі №805/3881/18-а від 01 грудня 2020 року у справі №807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Позивач зазначив, що лише у листопаді 2020 року дізнався про прийняття рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) від 27 лютого 2020 року та впевнився про наявність порушення своїх прав у день отримання відповідей із Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

Оскільки разова грошова допомога є щорічним періодичним платежем та в будь-якому разі її розмір стає особі відомим у день отримання такої допомоги, суд вважає, що саме з дня отримання виплати особою, якій призначена така допомога, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів та впродовж установленого законом строку (до 30 вересня відповідного року) вчинити дії по зверненню до Центру за отриманням допомоги у належному розмірі або в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку (до 01 квітня року, наступного за відповідним роком виплати допомоги) звернутися до суду за захистом порушених прав.

Зі змісту позовної заяви та заяви від 14 квітня 2021 року не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання допомоги у належному розмірі у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Суд зазначає, що отримання позивачем листів від Центру у відповідь на його заяви не змінює моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав (отримання разової грошової допомоги у меншому розмірі), а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ці дати не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду у випадку, коли законом встановлений строк для вчинення особою активних дій щодо отримання допомоги.

Довід позивача про пропуск строку звернення до суду через необізнаність позивача про прийняття рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) суд оцінює критично, оскільки така обставина носить виключно суб`єктивний характер та позивач не був позбавлений права звернутися для отриманням правової допомоги (у тому числі безоплатної) у разі, якщо такої допомоги потребував, у межах строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду з вказаними вище вимогами, який був достатнім для вчинення відповідних дій, у тому числі, з урахуванням можливих службових відряджень позивача.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що протягом 2016-2020 років його службова діяльність була пов`язана з систематичними і довготривалими відрядженнями, які б перешкоджали вчасному зверненню до суду з зазначеними вище вимогами.

Отже, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого кодексом строку та наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, а тому заява позивача від 14 квітня 2021 року задоволенню не підлягає .

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та правові висновки, є підстави стверджувати, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд, в ухвалі від 22 березня 2021 року, дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду без поважних причин встановлені частиною третьою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову у частині позовних вимог щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016-2019 роки.

Керуючись статями 123, 243, 256, 294, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави подання позовної заяви щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2016 - 2019 роки з пропущенням встановленого строку звернення до суду, які зазначені у заяві позивача від 14 квітня 2021 року.

Відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду від 14 квітня 2021 року.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул. Ціолковського, буд. 47, м. Полтава, Полтавська область, 36023, ідентифікаційний код 02770127) в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо відмови в перерахунку та здійсненні виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнення з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_1 21995,00 грн за період з 2016 року по 2019 рік як недонарахованої суми виплати за 2016-2019 роки разової грошової допомоги, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в чинній редакції статті 12 згідно із Законом №367-ХІV (367-14) від 25 грудня 1998 року) з урахуванням раніше виплачених сум.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.І. Слободянюк