Справа № 620/3698/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3698/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.11.2015 про стягнення виконавчого збору, винесену в межах виконавчого провадження ВП №49376759 відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у Деснянський ВДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження №49376759 по виконанню виконавчого листа №2/750/54/15, виданого 25.03.2015 Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту в розмірі 27 037,27 доларів США.

Головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції 19.11.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/750/54/15, виданого 25.03.2015 Деснянським районним судом м. Чернігова, та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №49376759.

У подальшому, 27.11.2015 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 514,78 грн.

Також, 17.02.2016, 15.06.2016 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 63,92 грн.

У зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом 15.11.2017 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, 21.02.2018 начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2017, у зв`язку з тим, що у виконавчому документі зазначено суму заборгованості по кредиту в іноземній валюті, то і сума виконавчого збору має бути стягнута в іноземній валюті. Цього ж дня, 21.02.2018 начальником Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.04.2018, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2018, скаргу ОСОБА_1 задоволено; визнано неправомірною та скасовано постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Шило Т.О., винесену 21.02.2018, ВП № 49376759.

У зв`язку із викладеним, 26.06.2018 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Верховного Суду від 05.02.2020 ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.04.2018 та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2018 скасовано; в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Шило Т.О., відмовлено (а.с.69-74).

У зв`язку із цим, 19.02.2020 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Цього ж дня, 19.02.2020 головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.66).

Головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 02.06.2020 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ КБ «Надра» на ОСОБА_2 .

У згаданому виконавчому провадженні 13.07.2020 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі - постанові «Про стягнення виконавчого збору» від 27.11.2015, суму виконавчого збору замінено з « 35 514,78 грн» на « 2 703,72 дол. США».

Не погодившись з рішенням про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), а Закон №606-ХІV, у свою чергу, втратив чинність (крім статті четвертої, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, відповідно до ч. 2 статті 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

При цьому, ч.ч. 1, 2 статті 28 Закону № 606-XIV визначали, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, добровільне виконання боржником судового рішення у строк, встановлений статтею 25 Закону № 606-XIV, визнавалось підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Дана норма була спрямована на стимулювання добровільного виконання рішень суду та підвищення ефективності виконавчого провадження.

Разом з тим, невиконання боржником у встановлений строк виконавчого документу в добровільному порядку було підставою для примусового виконання такого документу, що, в свою чергу, тягло за собою стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження, як це передбачено вимогами Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2019 року в справі №826/19730/16.

Крім того, Закон № 606-XIV у наведеній редакції встановлював обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одразу після завершення часу на добровільне виконання, тобто до вчинення виконавцем дій по його примусовому виконанню.

Колегія суддів наголошує, що в редакції статті 28 Закону № 606-XIV чинній на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, міститься імперативна норма, яка вказує, що виконавчий збір стягується в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (а не від фактично стягненої суми, як помилково вважає позивач та як було передбачено нормами статті 27 в редакції Закону №1404-VIII від 02.06.2016).

З аналізу норм Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) вбачається, що законодавець не ставить можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Наведене спростовує доводи апелянта про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята без реального виконання виконавчого документа.

Посилання апелянта на той факт, що на момент звернення до суду є чинними норми Закону №1404-VIII не спростовує того, що у даному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону № 606-XIV, які були чинні на момент прийняття спірної постанови.

Відтак, колегія суддів наголошує, що вчинення особою будь-яких поточних юридично значимих дій, не свідчить про неправомірність прийнятих раніше рішень відповідачем. Те саме стосується й прийняття нових нормативних актів, які не можуть розповсюджувати свою дію на винесені раніше індивідуально-правові акти для цілей оцінки їх правомірності.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 2а-2171/11/1370, Верховного Суду від 28.02.2019 по справі №819/1116/17, від 15.02.2018 по справі №910/1587/13, колегія суддів відхиляє, оскільки вини прийняті за іншого правового регулювання.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких