Справа № 234/15595/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року справа №234/15595/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю сторін по справі Антонюк А.О.

позивач: Макаренко С.В.

відповідач: Рубець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області (суддя Чернобай А.О.) від 14 січня 2021 року (повний текст рішення складений 14 січня 2021 року) у справі №234/15595/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія АП 018 №583638 від 13.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 100 грн. за ч.2 ст.135 КУпАП.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що він рухався по маршруту №6 від зупинки Новий Свет до Зупинки Критий Ринок, вхід у громадський транспорт у зв`язку з пандемією COVID-19 здійснюється через передні двері і при вході водій перевіряє наявність маски та проїзні документи, тобто він не міг проникнути у громадський транспорт не помічений. При вході у громадський транспорт він придбав квиток, але коли він рухався в тролейбусі загубив квиток. При перевірці при собі проїзних документів він не мав та покинув транспортний засіб, на зупинці співробітники КП КТТУ ОСОБА_2 та ще двох осіб загрожували фізичною расправою. Позивач зазначив, що ним було зроблено виклик за №102 щодо незаконне позбавлення волі. Крім того, судом не прийнято до уваги, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була прийнята в приміщенні Краматорського ГО УМВС України, а не на місці вчинення.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою АПО18 № 583638 від 13.11.2020 року по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 135 КУпАП та накладено штраф у розмірі 100 грн..

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог ч.2 ст.135 КУпАП, а саме: 13.11.2020 року о 09 год. 40 хвилин в м. Краматорську по вул. Ювілейна біля буд. 20 позивач здійснив безквітковий проїзд у міському тролейбусі № 0217 за маршрутом № 2 від КТУ до зупинки Критий ринок.

Відповідно до частини 2 статті 135 КУпАП безквитковий проїзд пасажира, в тому числі проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, а так само провезення без квитка дитини віком від 7 до 16 років в міському транспорті тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду.

Статтею 4 Закону України «Про міський електричний транспорт» визначено, що право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка або посвідчення, що дає право на пільговий проїзд згідно із законодавством.

Відповідно до п. 26 Правил надання населенню послуг з перевезення міським електротранспортом, затв. постановою Кабінет Міністрів України від 23.12.2004р. № 1735, документом на право одержання транспортних послуг є придбаний пасажиром разовий квиток (жетон), закомпостований абонементний талон, проїзний квиток (картка) тривалого користування, посвідчення, що дає право на пільговий проїзд відповідно до законодавства.

Отже, якщо особа не сплатила проїзд, проїзд багажу, має недійсні документи, що посвідчують право на пільги, вона підлягає адміністративній відповідальності за частиною 2 статті 135 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 135 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач наділений повноваженнями на розгляд справи щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 135 КУпАП.

Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 135 цього Кодексу.

У частині 2 цієї статті також встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 135 КпАП України, підтверджується матеріалами справи, зокрема, поясненнями від контролера КП КТТУ ОСОБА_3 , відеозаписом з персонального відеореєстратора поліцейського.

Із відеозапису вбачається, що позивач не пред`явив працівникам поліції квиток на проїзд, але пояснював, що він за проїзд сплатив, але загубив квиток. Пізніше позивач пояснював, що квиток взагалі не отримував у водія, але за проїзд сплатив.

Проте, доказів придбання квитка та сплати за проїзд не було надано ні під час складання спірної постанови, ані до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

За приписами статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015 "У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення" визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, доводи позивача на те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була прийнята в приміщенні Краматорського ГО УМВС України, колегією суддів відхиляються.

Доводи апеляційної скарги позивача на незаконні дії відповідача щодо позбавлення його волі та загрозу фізичною розправою колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки позивачем у цій справі оскаржувалась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 205, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року у справі №234/15595/20 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року у справі №234/15595/20 залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 15 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з 15 квітня 2021 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко