Справа № 640/22796/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.05.2020 № , № , № , .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК), наказу від 11.01.2020 №182 виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт 28.02.2020 №610/26-15-42-09/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення

- п. 70.7 ст. 70 ПК, внаслідок того, що фізичною особою ОСОБА_1 не подано до контролюючого органу відомості про зміну даних реєстрації (повідомлення) у встановлені законодавством строки;

- пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК, внаслідок того, що фізичною особою ОСОБА_1 не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат;

- п. 179.1 ст. 179, з урахуванням п. 49.2 пп. 49.18.4 ст. 49 ПК внаслідок не подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 р.;

- пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 з урахуванням пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК в результаті чого занижено оподаткований дохід за 2015 року у розмірі 80 559 311 грн та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 16 111 253,20 грн;

- пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК, а саме не сплата військового збору за 2015 рік у розмірі 1 208 389,67 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 06.05.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 20 139 066,50 грн (за основним платежем 16 111 253,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4027813,30 грн.);

- № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 170 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування на загальну суму 1 510 487,09 грн. (за основним платежем 1 208 389,67 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 302 097,42 грн.);

- № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 20.07.2020 №3046/Г/99-00-06-02-04-09 вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Проте не погоджуючись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що безпідставними є доводи відповідача про набуття позивачем права власності на грошові кошти в сумі в розмірі 3 710 000 доларів США. Ухвала слідчого судді під час розгляду клопотання про скасування арешту накладеного в рамках кримінального провадження не є документом, що встановлює (засвідчує) право власності фізичної особи на грошові кошти, які були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Суд також вказав, що відповідач не обґрунтував виникнення у нього права на проведення перевірки позивача на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 62 ПК одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пункт 78.1 статті 78 ПК визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК виникає за наявності таких умов: виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, лише дотримання цих вимог в їх сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки, що, в свою чергу, є предметом дослідження у даній справі.

Отримання податкової інформації контролюючими органами служби регламентується статтею 73 ПК та постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245 «Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом» (далі - Порядок №1245).

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 10 Порядку №1245 встановлено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації. В окремих випадках зазначений запит може надсилатися з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису органу державної податкової служби.

Зміст зазначених положень законодавства свідчить про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що запит від 14.11.2019 №9896/Г/26-15-42-09-28 скеровано за відсутності визначених статтею 73 ПК підстав, а відтак у позивача був відсутній обов`язок надавати відповідь на такий запит. Суд першої інстанції вказав, що інформація, отримана відповідачем від слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві та отримана останнім в рамках кримінального провадження не є податковою інформацією в розумінні ПК.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК.

Згідно пунктів 2-3 Порядку №1245 податкова інформація надається органам державної податкової служби періодично або за окремим письмовим запитом таких органів у безоплатному порядку.

Суб`єктами інформаційних відносин, на яких поширюється дія цього Порядку, є: фізичні особи (резиденти і нерезиденти України, у тому числі самозайняті особи); юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи; об`єднання громадян; релігійні організації; суб`єкти владних повноважень; Національний банк, банки та інші фінансові установи; міжнародні організації.

Відтак, податкова інформація, яка необхідна для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій, може бути надана суб`єктами владних повноважень, іншими юридичними особами, їх відокремленими підрозділами.

З огляду на це, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що інформація щодо ходу кримінального провадження, отримана від слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві не може вважатися податковою інформацією для цілей реалізації контролюючих функцій відповідачем.

Так, як вірно встановив суд першої інстанції, 14.11.2019 відповідачем направлено на адресу позивача запит №9896/Г/26-15-42-09-28, яким, у зв`язку з отриманням податкової інформації від слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві стосовно порушення позивачем вимог податкового законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючи органи, а саме: не декларування та оподаткування належних позивачу коштів в розмірі 3 710 000 доларів США, позивачу запропоновано надати інформацію та її документальне підтвердження (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою) щодо надходження грошових коштів у розмірі 3 710 000 доларів США, які 05.08.2045 було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведене свідчить, що надісланий позивачу запит відповідав вимогам чинного законодавства, оскільки містив необхідну та чітку інформацію щодо підстав його направлення та інформації, яка має бути надана.

Відтак, помилковими є мотиви суду першої інстанції про те, що відповідач не обґрунтував виникнення у нього права на проведення перевірки позивача на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК. У свою чергу, помилковість висновків суду в цій частині не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Відповідно до пункту 162.1.1 статті 162 ПК платниками податку (на доходи фізичних осіб) є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пункт 163.1.1 статті 163 ПК).

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162 ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

Підпунктами 1.3-1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, база оподаткування військовим збором збігається з базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб.

Відтак, предметом доказування у справі, що розглядається, є факт отримання доходу позивачем та розмір такого доходу.

Як встановив суд першої інстанції, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач виходив із того, що у ході проведення обшуку 05.08.2015 житла фізичної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вилучено грошові кошти в сумі 3 710 000 доларів США. Вказані грошові кошти були визнані речовим доказом передані на зберігання на депозитний рахунок Головного управління ДФС у м. Києві.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.08.2015 накладено арешт на ці грошові кошти. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2015 задоволено клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту на вказані вище грошові кошти.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2015 повторно накладено арешт на грошові кошти в сумі 3 710 000 доларів США, які 05.08.2015 були вилучені в ході обшуку житла ОСОБА_1 . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2016 скасовано арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2015 на грошові кошти та повернуто вказані кошти володільцю.

Згідно заяви на видачу готівки №FJB 100 від 01.12.2016 вищевказані готівкові кошти у розмірі 3 710 000 доларів США повернуто особисто ОСОБА_1 .

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2018 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2016 скасовано, а матеріали кримінального провадження №0000068 повернені для організації проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного відповідач дійшов висновку, що вказані грошові кошти у розмірі 3 710 000 доларів США є доходом, який був отриманий позивачем, проте не оподаткований у встановленому законом порядку.

Інших документально підтверджених обставин отримання позивачем спірного доходу в основу оскаржуваного рішення покладено не було.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як зазначалося, для правильного вирішення даного спору спід встановити факт отримання позивачем спірного доходу. Встановлення наведеної обставини передбачає визначення відповідних коштів саме як доходу, тобто перехід позивачу права власності на ці кошти, встановлення періоду отримання, виду доходу та того чи підлягає він оподаткуванню, особи, яка виплатила цей дохід для цілей визначення чи має ця особа (як податковий агент) або ж безпосередньо позивач здійснювати їх оподаткування та ін.

Колегія суддів наголошує на тому, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем жодної з наведених обставин встановлено не було.

Висновки податкового органу ґрунтуються виключно на припущеннях, сформованих на підставі встановлених органами досудового розслідування обставин, які не підтверджені вироком суду, та на підставі ухвал кримінального суду з процесуальних питань, які, до того ж, були в подальшому скасовані.

Відповідач належним чином та достовірно не встановив факту того, що спірні кошти є саме доходом позивача, а не були йому передані в іншому порядку. Відповідач не встановив ні особу, яка надала (виплатила) позивачу спірні кошти, ні джерела та підстави їх отримання, вид доходу.

Наведене не дозволяє дійти висновку про те, що саме позивач має обов`язок декларування спірних коштів (стаття 171 ПК), а також того, що ці кошти мають включатися до об`єкту оподаткування (стаття 165 ПК), не звільняються від оподаткування чи мають окремий порядок оподаткування (статті 170, 172-175, 177 ПК та ін.), зменшену чи нульову відсоткову ставку (стаття 167 ПК).

Стверджувати про належність саме позивачу спірних коштів та, як наслідок необхідність їх оподаткування позивачем, не можливо у ході розгляду даної справи, оскільки враховуючи наявність відкритого кримінального провадження, вирішення наведених питань належить до компетенції кримінального суду на підставі зібраних органами досудового розслідування та сторони захисту доказів. У свою чергу, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо здійснення розслідувань, у тому числі і стосовно обставин, які є предметом кримінального провадження.

Суперечливі покази ОСОБА_3, які були надані у кримінальному провадженні, також не належними та достовірними доказами отримання позивачем та походження спірних коштів.

До того ж, беручи до уваги положення статті 77 КАС, майбутні результати кримінального провадження не можуть бути прийняті судом як такі, що не були покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, відповідач у даній справі не надав будь-яких належних та достовірних доказів обставин отримання позивачем спірних коштів та їх належності саме позивачу, а тому відсутні підстави вважати, що ці кошти є доходом позивача, який підлягав оподаткуванню позивачем у загальному порядку та за загальною ставкою.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 12.04.2021.