Справа № 240/1820/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/1820/20

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення йому перерахунку та виплати без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018, 01.01.2019, 01.01.2020 з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, визначеної на підставі відповідно довідки №2371/18 вих. від 11.12.2018, довідки №135/19 вих. від 16.01.2019, довідки №45/20 вих. від 10.01.2020 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його виплату з 04.12.2018, 01.01.2019, 01.01.2020 з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, визначеної на підставі довідки №2371/18 вих. від 11.12.2018, довідки №135/19 вих. від 16.01.2019, довідки №45/20 вих. від 10.01.2020 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром з врахуванням раніше виплачених коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно не провів перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 4 грудня 2018 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018(4062/15) положення частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визнано таким, що не відповідає Конституції України та підлягає застосуванню у його первинній редакції. На виконання вказаного рішення відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 1 січня 2019 року. Однак позивач вважає, що перерахунок має бути здійснений з дати виникнення такого права, тобто з 4 грудня 2018 року. З 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" змінився, а тому на підставі відповідної довідки відповідач здійснював у березні - квітні 2019 року перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання, однак позивач вважає, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання на цій підставі з 1 січня 2019 року, тобто з дати виникнення такого права. Листом від 24.01.2020 №35/03-16 відповідач повідомив, що перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання відповідно до поданих документів 23.01.2020 проведено не з 01.01.2020, а з 01.02.2020, однак позивач вважає, що перерахунок має бути здійснений з дати виникнення такого права, а тому відповідач у черговий раз порушив його право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у порядку та спосіб встановлений законом, а тому порушене право має бути захищене судом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Ухвалою суду від 02.03.2020 зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою суду від 27.01.2021 поновлено провадження у справі.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.12.2020 в справі №510/1286/16-а, у постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18) та у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18. Так, у вказаних постановах, враховуючи позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) в системному зв`язку з положенням частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 прямо зазначив про неможливість обмеження будь-яким строком звернення особи до суду з позовом про стягнення, окрім іншого, усіх виплат, на які особа має право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду з даним позовом.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з довідкою Територіального управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області №2371/18 вих. від 11.12.2018, виданої ОСОБА_1 , збільшено розмір суддівської винагороди судді з 4 грудня 2018 року (а.с.9).

20 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (а.с.12, 13-13 зворот).

В січні 2019 року в електронному кабінеті на веб-порталі Пенсійного фонду України з`явилося повідомлення про призначення щомісячного довічного грошового утримання на підставі поданої заяви (а.с.19).

16 січня 2019 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області ОСОБА_1 видано довідку №135/19 вих. згідно якої збільшено розмір суддівської винагороди судді з 1 січня 2019 року (а.с.10).

21 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку із збільшенням суддівської винагороди з січня 2019 року.

У лютому 2019 року в електронному кабінеті на веб-порталі Пенсійного фонду України з`явилося повідомлення про призначення щомісячного довічного грошового утримання на підставі поданої заяви.

10 січня 2020 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області ОСОБА_1 видано довідку №45/20 вих. згідно якої збільшено розмір суддівської винагороди судді з 1 січня 2020 року (а.с.11).

23.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку із збільшенням суддівської винагороди з січня 2020 року.

Листом від 24.01.2020 №35/03-16 відповідач повідомив, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 відповідно до поданих ним документів проведено з 01.02.2020 (а.с.21).

Вважаючи що відповідач у черговий раз порушив його право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у порядку та спосіб встановлений законом, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ (в редакції від 2 червня 2016 року), який набрав чинності 30 вересня 2016 року (далі - Закон №1402-VІІІ), визначено, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст.132, із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відповідно до частини 4 статті 142 Закону №1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 4 грудня 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Абзацом другим пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн.

Отже, відповідно до вищезазначеного рішення Конституційного суду України зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, мала місце саме 4 грудня 2018 року та саме з цієї дати у суддів у відставці виникає право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм статті 142 Закону №1402-VІІІ.

Також, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн, а Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102,00 грн, отже саме з цих дат у суддів у відставці виникає право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм статті 142 Закону №1402-VІІІ.

При цьому, суд вважає помилковим трактування відповідачем пункту 4 Розділу ІІ Порядку подання документів №3-1, та, як наслідок, визначення періоду, за який підлягає перерахунку раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання, з огляду на таке.

Відповідно до цього пункту передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Тобто, положення вказаного нормативного акту визначають період, в якому має бути здійснено відповідний перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. Слід наголосити, що дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в даному випадку, не є тотожною даті, з якої позивач набув право на такий перерахунок.

Як зазначалось вище, позивач звертався до відповідача про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання саме з 4 грудня 2018 року, з 01 січня 2019 року та з 01 січня 2020 року відповідно.

З огляду на викладене, враховуючи, що Рішення Конституційного Суду України №11-р/2018, яке набрало чинності 4 грудня 2018 року суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо непроведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за період з 4 грудня 2018 року вчинені з порушенням частини 2 статті 19 Конституції України та не відповідають вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн, що також є підставою для проведення раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 1 січня 2019 року.

Право на перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 1 січня 2020 року за прожитковим мінімумом для працездатних осіб згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" є аналогічним.

Так, Конституційний Суд України виходить з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу (абзац 2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Аналіз наведених норм та позиції Конституційного Суду України дає підстави для висновку про те, що це пенсія та щомісячне довічне грошове утримання судді це різні виплати, які мають певні особливості та врегульовуються по різному.

Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовується порядок та умови виплати пенсій.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI та Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 врегульовує виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

Частина 4 статті 142 Закону №1402-VIII, яка передбачає здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді, не містить відповідні часові обмеження здійснення виплати за наслідками перерахунку, які у даному випадку фактично позбавляють особу на реалізацію права отримання належного розміру грошового утримання за один місяць та пов`язує право на перерахунок щомісячного довічного утримання саме зі зміною розміру складових суддівської винагороди.

Суд зазначає, що перерахунок, який просить здійснити позивач за грудень 2018 року, обумовлений відновленням раніше порушених прав громадян з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення №11-р/2018, а саме 4 грудня 2018 року. Разом із тим, перерахунок, який просить здійснити позивач за січень 2019 року та за січень 2020 року обумовлений підвищенням суддівської винагороди через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законами України "Про Державний бюджет на 2019 рік", "Про Державний бюджет на 2020 рік", а дію вказаного Закону поширено на весь 2019 рік та 2020 рік відповідно.

Наведені вище обставини вказують на виникнення права позивача на перерахунок довічного грошового утримання згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" саме з 1 січня 2019 року, а згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік" саме з 1 січня 2020 року, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє суду дійти висновку, що відповідачем протиправно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не з дати набуття такого права, а з наступного місяця, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його виплату з 04.12.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, визначеного на підставі довідки №2371/18 вих. від 11.12.2018, довідки №135/19 вих. від 16.01.2019, довідки №45/20 вих. від 10.01.2020 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром з врахуванням раніше виплачених коштів.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з наведеними вище довідками із розрахунку 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру, суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, що спір про відсоткову ставку розміру щомісячного довічного грошового утримання на час звернення позивача до суду між сторонами відсутній, права позивача у частині виплати йому щомісячного довічного утримання судді у неналежному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на час звернення до суду не порушені, оскільки перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі нових довідок не проведено, тому суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову в частині.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вимоги ст.139 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням постанови в даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018, з 01.01.2019 та з 01.01.2020, визначеного на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області №2371/18 вих. від 11.12.2018, №135/19 вих. від 16.01.2019, №45/20 вих. від 10.01.2020 відповідно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018, з 01.01.2019 та з 01.01.2020, визначеного на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №2371/18 вих. від 11.12.2018, №135/19 вих. від 16.01.2019, №45/20 вих. від 10.01.2020 відповідно, з врахуванням раніше виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича,7, м.Житомир, 10003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва