Справа № 755/18941/20
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну, -

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну.

В обґрунтування посилається на те, що позивач з 2013 року проживає в Україні на законних підставах, оскільки з 2013-2019 р. навчалась у вищому навчальному закладі. Працівника ЦМУ ДМС України, 12 жовтня 2020 року було винесено рішення відносно позивача про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Однак позивач вважає таке рішення незаконним та протиправним у зв`язку з чим просить скасувати його.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Щодо позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року провадження по вище вказаній цивільній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, наявні докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2020 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області Кот Д.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 000093, де зазначено, що о 09-00 годині за адресою: м. Київ, вулиця Петропавлівська, 11, виявлено, що громадянка ОСОБА_2 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживала без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП.

12 жовтня 2020 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області Кот Д.В. винесено рішення, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку ОСОБА_2 , зобов`язано її покинути територію України у термін до 30 жовтня 2020 року та заборонено в`їзд на територію України строком на три роки до 12 жовтня 2023 року

Згідно змісту рішення від 12 жовтня 2020 року вбачається, що 12.10.2020 року була виявлена громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживала без документів на право проживання в Україні. У ході опитування громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила, що в Україну прибула 13.11.2019 року. Кордон України перетнула через ПП Платонове. Постійного місця проживання не має. останній раз ночувала за адресою у АДРЕСА_1 за 100 грн . В Україну приїхала з метою навчання, але були проблеми з університетом при вступі. Після закінчення терміну перебування не виїхала у зв`язку з фінансовими обставинами. В органи міграційної служби в зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання та дозволу на імміграцію, продовження строку перебування на території України, за статусом біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не зверталась. Близьких родичів на території України не має. Власного житла не має. Претензій до співробітників міграційної служби не має. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області відносно гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було склад протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав подальшого перебування на території України свідчать про те, що порушені вимоги ст. 4, ст. 15, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Представник позивача в позовній заяві посилалась на порушення працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

В силу ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2019 року № 800016994 Відділом у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України у Вінницькій області було ухвалено рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, згідно якого громадянці ОСОБА_2 на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 № 322 (надалі - Порядок), скасовано посвідку на тимчасове проживання. З даним рішення позивач ознайомилась, про що свідчить її особистий підпис на вказаному рішенні.

Відповідно до п.п. 2 п. 63 Порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

Крім того, відповідно до п. 68 Порядку, іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).

Згідно рішення № 78 від 10 жовтня 2019 року про примусове повернення з України громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнятого головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області Чернюком М.В., вирішено повернути з України громадянку Уртадо ОСОБА_3 та зобов`язати покинути території України в 30 денний термін з дати винесення рішення про примусове повернення.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що позивач після скасування посвідки на тимчасове проживання, з жовтня 2019 року не зверталась до органів ДМС із заявою про отримання нової посвідки на тимчасове проживання на території України.

Більше того, в листопаді 2019 року позивач повернулась до України з діючою візою до 08 лютого 2020 року, однак в лютому 2020 року позивач не покинула країну у зв`язку із фінансовими труднощами. Тобто, на момент винесення рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, позивач не мала законних підстав на проживання на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення громадянки ОСОБА_2 від 12 жовтня 2020 року, оскільки позивач проживала на території України без документів на право проживання в Україні. Докази звернення позивача до органів міграційної служби із заявою про надання посвідки на тимчасове проживання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач не надав ані відповідачу, ані суду доказів легального перебування на території України та доказів того, що позивач звертався до відповідних органів виконавчої влади із заявою про отримання нової посвідки на тимчасове проживання до дня винесення рішення про примусове повернення з України, що також спростовує порушення відповідачем діючого законодавства при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення щодо примусового повернення і примусового видворення з України.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 11 березня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко