Справа № 812/587/16
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року справа №812/587/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представників відповідачів Мулик К.К., Кузьминової І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління ДПС у Луганській області та Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 812/587/16 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі ПАТ «Луганськтепловоз», платник податків) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ, відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі ГУДКСУ у Луганській області, відповідач-2) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є платником податку на додану вартість. На виконання вимог статті 46 Податкового кодексу України (далі ПК України) та Наказу Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492 (зі змінами згідно наказу Міністерства фінансів України від 10.02.2012 № 143), позивачем надано до СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2014 року, в якій заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ у загальному розмірі 37 645 031,00 грн.

СДПІ на підставі п. 200.10 ст. 200 ПК України, в порядку ст. 76 глави 8 розділу II ПК України здійснила камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2014 року ПАТ «Луганськтепловоз», про результати якої 12.03.2014 складено Акт № 26/28-05-47/05763797.

За результатами перевірки: частково сума бюджетного відшкодування ІІДВ (36 781 575,00 грн.) підтверджена; частково сума бюджетного відшкодування ПДВ (863 456,00 грн.) зменшена податковим повідомлення-рішенням від 07.04.2014 № про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2014 року, яке було оскаржено в судовому порядку, та постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 по адміністративній справі № 812/1529/15 податкове повідомлення-рішення скасовано, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу СДПІ було повернуто.

Таким чином, постанова Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 по адміністративній справі № 812/1529/15 набрала законної сили.

Податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2014 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 863 456,00 грн., яке також було оскаржено та скасовано в судовому порядку, рішення суду по справі № 812/2085/14 набрало законної сили 25.03.2015 (ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 812/2085/14 від 25.03.2015).

Позивач наполягав на тому, що має всі законні підстави для відшкодування всієї суми бюджетного відшкодування в розмірі 37 645 031,00 грн.

ПАТ «Луганськтепловоз» сплатив ПДВ постачальникам у вартості придбаного товару та послуг, ця сума надмірна над сумою податкових зобов`язань ПАТ «Луганськтепловоз», тому, на думку позивача, з посиланнями на норми ПК України, право позивача на бюджетне відшкодування гарантується приписами Закону.

На підставі вищенаведеного позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність СДПІ, що втілилася у ненаданні до ГУДКСУ у Луганській області висновку про відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 37 645 031,00 грн.; зобов`язати СДПІ у п`ятиденний строк з дня ухвалення судом рішення подати ГУДКСУ у Луганській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за декларацією з ПДВ за січень 2014 року в розмірі 37 645 031,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12.07.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016, позовні вимоги ПАТ «Луганськтепловоз» до СДПІ, ГУДКСУ у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 у справі № 812/587/16 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також слід зазначити, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 вересня 2017 року замінено СДПІ на її процесуального правонаступника Офіс великих платників податків ДФС.

29.04.2020 зазначена адміністративна справа надійшла до Луганського окружного адміністративного суду та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи була передана для розгляду судді Свергун І.О.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року допущено заміну відповідача у справі Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС на його правонаступника Офіс великих платників податків ДПС (далі Офіс, відповідач-1).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 залучено до участі у справі Головне управління ДПС у Луганській області як співвідповідача (далі ГУ ДПС у Луганській області, відповідач-3).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу щодо ненадання до ГУДКСУ в Луганській області висновку про відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за січень 2014 року в розмірі 37 645 031,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України через ГУДКСУ в Луганській області суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за січень 2014 року в розмірі 37 645 031,00 грн.

Також слід зазначити, що ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року замінено в адміністративній справі № 812/587/16 відповідача-1 Офіс на Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі Північне управління, відповідач-1).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач-1 та відповідач-2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Північне управління в обґрунтування зазначило, що бездіяльність, якщо вона і була допущена, то вона була допущена СДПІ. Натомість ненадання СДПІ висновку до органу казначейської служби унеможливлено у зв`язку з втратою контролю над документацією, об`єктами права інтелектуальної власності з причин проведення АТО та захоплення будівлі в зоні АТО. Отже, у апелянта відсутні законні підстави для надання відповідного висновку щодо відшкодування ПДВ, тому щоб не спричинити суттєвих втрат бюджету, немає законної можливості надати висновок щодо відшкодування ПДВ.

ГУ ДПС у Луганській області, з посилання на вимоги Закону України від 21.12.2016 року № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі Закон № 1797-VІІІ), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, зазначає в апеляційній скарзі, що винесення судом рішення про стягнення сум бюджетного відшкодування безпосередньо з Державного бюджету України, фактично призводить до безконтрольного витрачання бюджетних коштів без дотримання черговості та меж можливого відшкодування, а також є порушенням нормативно-правових актів з питань бюджетного відшкодування бюджетоутворення України. Апелянт наголошує, що та обставина, що позивач дотепер не отримав бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за січень 2014 року не може бути підставою для зобов`язання державного органу діяти всупереч порядку, визначеного законом.

У відзиві на апеляційну скаргу Північного управління позивач висловив згоду з рішенням суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представники відповідача-1 та відповідача-2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити. Представник позивача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

ПАТ «Луганськтепловоз» є юридичною особою, правонаступником всіх прав та обов`язків відкритого акціонерного товариства «Холдингова компанія «Луганськтепловоз», зареєстроване виконавчим комітетом Луганської міської ради 18 червня 2003 року (т.1 а.с.15,17,18).

Згідно зі свідоцтвом № 100337613 позивач є платником податку на додану вартість, на час виникнення спірних правовідносин перебував на податковому обліку в СДПІ з ОВП у м. Луганську МГУ ДФС, про що свідчить довідка про взяття на облік платника податків від 09.07.2015 за № 090 (т.1 а.с.14,16).

Позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2014 року з додатками, де в рядку 23.1 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» позивачем заявлено до бюджетного відшкодування суми ПДВ у загальному розмірі 37 645 031,00 грн. (т.12 а.с.29-69).

12.03.2014 контролюючим органом складено акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, № 26/28-05-7. У висновках акту камеральної перевірки зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення позивачем абз. а) п. 200.4 ст. 200 ПК України в частині завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в декларації з ПДВ за січень 2014 року, в розмірі 863 456 грн. Також актом камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, від 12.03.2014 № 26/28-05-7 контролюючим органом частково підтверджено суму бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 36 781 575,00 грн. (т.28 а.с.63-67).

14.03.2014 контролюючим органом на підставі акта перевірки від 18.02.2014 № 16/28-05-47/05763797 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість за декларацією за грудень 2013 року в сумі 863 456,00 грн. (т.1 а.с.27).

07.04.2014 контролюючим органом на підставі акта перевірки від 12.03.2014 № 26/28-05-7 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) з податку на додану вартість за декларацією за січень 2014 року у розмірі 863 456,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 431 728,00 грн. (т.1 а.с.24).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2015, яка набрала законної сили 29.02.2016, у адміністративній справі № 812/1529/15 адміністративний позов ПАТ «Луганськтепловоз» до СДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2014 № 0 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ від 07.04.2014 № 0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 863 456,00 грн та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 431 728,00 грн. (т.1а.с.25-26).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28.05.2014, яка набрала законної сили 25.03.2015, у адміністративній справі № 812/2085/14 позовні вимоги ПАТ «Луганськтепловоз» до СДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.03.2014 №№ , задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2014 №, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 863 456,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2014 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 729 413,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 364 706,50 грн. (т.1 а.с.28-34).

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також позивачем надано до суду копії договорів зі специфікаціями, додатковими угодами та докази на підтвердження їх виконання, саме: копії розрахунку бюджетного відшкодування, копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, платіжні доручення, копії первинних бухгалтерських документів податкових накладних, приходних ордерів, видаткових накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та вантажно-митних декларацій, розрахунок бюджетного відшкодування, заявленого в декларації по ПДВ за січень 2014 року, копії рахунків-фактур, які приймаються судом, як належні та допустимі докази (т.1 а.с.41-353, т.2 а.с.1-254, т.3 а.с.1-253, т.4 а.с.1-218, т.5 а.с.1-194, т. 6 а.с.1-249, т.7 а.с.1-251, т.8 а.с.1-198, т.9 а.с.1-187, т.10 а.с.10-349, т. 11 а.с.1-333, т.12 а.с.1-1-28, 70-205, том 13 а.с.1-225, т.14 а.с.1-220, т.15 а.с.1-268, т.16 а.с.1-281, т.17 а.с.1-243, т.18 а.с.1-221, т.19 а.с.1-255, т. 20 а.с.1-242, т.21 а.с.1-230, т.22 а.с.1-269, т. 23 а.с.1-211, т. 24 а.с.1-239, т.25 а.с.1-265, т.26 а.с.1-204).

Матеріалами справи підтверджено фактичне виконання договорів про надання послуг та договорів поставки, шляхом здійснення господарських операцій та фактичну сплату позивачем податку на додану вартість, на підставі чого позивачем сформовано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Отже, позивачем правомірно заявлено та включено до податкової декларації за січень 2014 року суму податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 37 645 031,00 грн., що не спростовують відповідачі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам у цій справі, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пункт 200.12 статті 200 ПК України визначає, що орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

У відповідності до пункт 200.15 статті 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, відповідачем-1 не було виконано зазначені вимоги ПК України та не надано до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.17 статті 200 ПК України джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Отже, відповідач-1 порушив норми ПК України, відповідно до яких у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

В ході судового розгляду справи встановлено та підтверджено законність формування податкового кредиту за січень 2014 року.

З огляду на вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що бездіяльність відповідача-1 щодо ненадання протягом п`яти днів органу державної казначейської служби висновку із зазначенням підтвердженої суми бюджетного відшкодування за січень 2014 року є протиправною.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд враховує.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII пункт 200.7 статті 200 доповнено підпунктами 200.7.1 та 200.7.2, які станом на час вирішення справи у суді викладено так.

«200.7.2. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

200.7.3. Дані Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, передбачені підпунктом 200.7.1 цього пункту, крім підпункту 5 підпункту 200.7.1 цього пункту щодо реквізитів поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування, не є інформацією з обмеженим доступом та підлягають щоденному, крім вихідних, святкових та неробочих днів, оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Порядок надання відповідної інформації центральним органом виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для її оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.».

Законом № 1797-VIII підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 56 такого змісту: «До 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України».

В ході судового розгляду справи ГУ ДПС у Луганській області надано інформацію щодо сум заяв про повернення бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми ПДВ не відшкодовані з бюджету, згідно з якою зазначена сума складає 37 645,03 тис. грн. (т.28 а.с.59). Згідно з інформацією відповідача-3, заяву позивача щодо бюджетного відшкодування ПДВ за спірний період внесено до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

За фактичних обставин в цих спірних правовідносинах, слід врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

Так, у вищевказаній постанові, зокрема, зазначено, що із врахуванням встановленого судом права платника на бюджетне відшкодування ПДВ, а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 37 654 031,00 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУДКСУ у Луганській області на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Вказана правова позиція також узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 826/8762/16, від 21.05.2019 у справі № 820/504/13-а, від 28.05.2019 у справі № 812/361/15, від 14.05.2020 у справі № 1540/4795/18.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Судами встановлено факт порушення прав позивача на отримання бюджетного відшкодування в передбачені законом строки протиправною бездіяльністю відповідача-1, а саме - невиконанням ним прямого обов`язку, що покладений на нього вимогами закону.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За встановлених обставин, з урахуванням підтвердження під час розгляду справи наявності у позивача підстав для бюджетного відшкодування, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, які прийняті ухвалою місцевого суду від 11 серпня 2020 року, слід задовольнити повністю.

Доводи відповідача-1 та відповідача-2, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухваленого у цій справі рішення відсутні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Луганській області та Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 812/587/16 залишити без змін.

Повне судове рішення 15 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. Д. Компанієць