Справа № 380/1857/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1857/21 пров. № А/857/5773/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судова-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1857/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції -Хома О.П., час ухвалення рішення - 25.02.2021 року, місце ухвалення рішення - м. Львів, дата складання повного тексту рішення - 25.02.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому, з врахуванням клопотання про зменшення позовних вимог, просить: - визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-XII в редакції від 25.12.1998; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2018 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум.

Ухвалою від 15.02.2021 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених статтями 122 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залишена без руху з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду..

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 380/1857/21 позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що виплата до 05 травня за 2018 рік проводилась у квітні-травні відповідного року, під час якого позивач перебував у відрядженні для участі миротворчій місії ОНН у ДР Конго. Позивач вказує на те, що про порушення свого права щодо отримання відповідної виплати у повному розмірі він дізнався з відповіді відповідача 20.01.2021 та не міг раніше звернутися за захистом своїх прав. Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1857/21 та прийняти рішення, яким справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Верховним Судом в постанові від 18.11.2020 у справі №380/5202/20 в подібних правовідносинах викладено правовий висновок про те, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Спірна виплата є регулярною та разовою, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись протягом 2018 року.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся в суд з позовом у лютому 2021 року та оспорює бездіяльність (відмову) відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту".

Позивач вказує на свою необізнаність із розміром отриманої грошової допомоги за 2018 рік у зв`язку із перебуванням у період з 21.03.2018 по 17.10.2018 в миротворчій місії ООН у ДР Конго і посилається на відповідь Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації від 20.01.2021 № Р-15/01-11.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Натомість, позивач щороку отримував одноразову грошову допомогу до 05 травня.

Тобто, у випадку незгоди із розміром такої допомоги, позивач мав право звернутися до суду із позовом, в межах шестимісячного строку, який обраховується з наступного дня, після отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня.

В свою чергу, апелянт вказує на свою необізнаність із розміром отриманої грошової допомоги за 2018 рік у зв`язку із перебуванням у період з 21.03.2018 по 17.10.2018 в миротворчій місії ООН у ДР Конго і посилається на відповідь Управління соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації від 20.01.2021 № Р-15/01-11.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач повернувся з миротворчої місії ООН у ДР Конго 17.10.2018 року, однак із позовною заявою звернувся лише у лютому 2021 року.

Тобто, позивач, в даному конкретному випадку, фактично без поважних причин своєчасно не скористався своїм правом на судовий захист шляхом оскарження неправомірних, на його думку, дій відповідача у межах визначеного законом строку.

При цьому, одночасно необхідно зауважити про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, «поважними» причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами.

Проте, позивачем, окрім зазначення у своїй заяві від 19.02.2021 (вх.№11217) (клопотання про поновлення строку звернення до суду) про те, що він нібито достовірно не знав про дійсний розмір спірної допомоги та можливість оскарження дій відповідача в судовому порядку, в порушення вимог ст.77 КАС України, не надано до суду 1-ї та 2-ї інстанцій жодних належних і беззаперечних доказів існування таких об`єктивних поважних причин або істотних перешкод.

Також, одночасно судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

При цьому, слід зазначити, що строк в 6 (шість) місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно (протягом 6 місяців) погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

За таких обставин, з огляду на те, що позовна заява подана поза межами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/1857/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 14.04.2021 року