Справа № 240/22191/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/22191/20

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі посвідчення 2-ї категорії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Зобов`язати Департамент праці соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації видати посвідчення 2-ї категорії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи .

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно відмовив у видачі йому посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, оскільки з врахуваням положень ст.11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право саме на отримання посвідчення не 3 категорії, а 2 категорії.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав відзив на позов, в якому зазначає, що позивачу було правомірно встановлено статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видано посвідчення 3 категорії. У зв"язку з відсутністю необхідного терміну проживання у зоні безумовного (обов"язкового) відселення законних підстав для видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 немає. Крім того, зазначив, що оскільки на розгляд комісії подання з документами позивача не надходили, то жодного рішення про відмову позивачу у наданні посвідчення категорії 2, не приймалося. Лист Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації носить інформативний характер.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 від 03.03.1995 .

Позивач звернувся до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про видачу йому посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б.

За результатами розгляду заяви, відповідач повідомив, що у зв"язку з відсутністю у наданому позивачем пакеті документів необхідного терміну проживання у зоні безумовного (обов"язкового) відселення, правомірно встановлено статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, та відсутні підстави для видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Позивач вважає бездіяльність щодо невидачі відповідачем посвідчення 2-ї категорії постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною, тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з ст. 1 Закону №796-XII цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону №796-XII передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Категорії осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначений у статті 11 Закону №796-XII.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону №796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частиною 4 статті 65 Закону №796-XII встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

На момент звернення позивача до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації із заявою про видачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 2 категорії, процедура видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи була визначена Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі - Порядок №551).

Відповідно до п. 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

При цьому, п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 було зобов`язано Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення.

З системного аналізу ч. 4 ст. 65 Закону №796-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 вбачається, що органами наділеними повноваженнями на встановлення особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачу відповідного посвідчення є комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворені, зокрема, обласними державними адміністраціями. При цьому, розгляд зазначеними комісіями питання про видачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи здійснюється на підставі подання районних державних адміністрацій.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що повноваження щодо встановлення особі статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи та видача такій особі відповідного посвідчення, належить до дискреційних повноважень комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідної обласної державної адміністрації, і саме така комісія на підставі надісланих до неї подання та документів, вирішує питання щодо наявності або ж відсутності у особи права на встановлення їй відповідного статусу.

В контексті наведеного, суд відмічає, що розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 10.08.2018 №322 утворено комісію при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Встановлено, що позивач звернувся до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про видачу йому посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії Б.

За результатами розгляду заяви, відповідач позивачу повідомив, що у зв"язку з відсутністю у наданому пакеті документів необхідного терміну проживання у зоні безумовного (обов"язкового) відселення, правомірно встановлено статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, та відсутні підстави для видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Тобто, відповідач, замість того, щоб роз`яснити позивачу, що він звернувся не до уповноваженого органу, розглянув подану заяву по суті та фактично відмовив у видачі посвідчення 2 категорії, вийшовши за межі наданих повноважень, оскільки вирішення поставленого у заяві питання віднесено не до його компетенції.

У відзиві на позов відповідач вказує, що заява позивача не розглядалась та лист має лише інформативний характер.

В той же час, час суд враховує, що відповідно до ст.7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Отже, суд зазначає, що отримавши заяву позивача про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, відповідач, не розглядаючи її, повинен був направити таку за належністю до райдержадміністрації за зареєстрованим місцем проживання позивача, про що його письмово повідомити. Згідно Порядку, райдержадміністрація, у свою чергу готує подання та направляє його разом з документами на розгляд до комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідної обласної державної адміністрації, яка і приймає відповідне рішення.

Таким чином, Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації розглянувши заяву позивача про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, вийшов за межі наданих повноважень, а отже, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом №796-XII та Порядком №551, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про протиправність дій щодо розгляду заяви позивача.

З огляду на це, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Департаменту праці соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі посвідчення 2-ї категорії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи не підлягають задоволенню, оскільки заява позивача розглянута не уповноваженим органом, а позов у цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації щодо розгляду заяви позивача про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

З огляду на встановлений законом порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, та враховуючи те, що вирішення питання про наявність підстав для видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи не належить до повноважень відповідача, у суду відсутні підстави для зобов"язання Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації видати позивачу посвідчення 2-ї категорії, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому позовні вимоги у визначений позивачем спосіб не можуть бути задоволені.

Більш того, суд враховує, що відповідно до ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Отже, посвідчення видаються Житомирською обласною державною адміністрацією, а не Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи встановлене судом порушення прав позивача, що полягають у неналежному розгляді заяви позивача, суд для повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації щодо розгляду заяви позивача про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії та зобов"язати відповідача направити для розгляду вказану заяву за належністю до райдержадміністрації за місцем його проживання (реєстрації).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова,3/14, м.Житомир, 10014, ) щодо розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

Зобов"язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова,3/14, м.Житомир, 10014, ) направити для розгляду заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії до райдержадміністрації, за місцем проживання (реєстрації) позивача.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова,3/14, м.Житомир, 10014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос