Справа № 462/1470/21
Суддя: Кирилюк А. І.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/1470/21
Провадження № 2-а/462/56/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Кирилюка А.І.,

при секретарі - Бондаренко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови, визнання дій інспектора незаконними.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дії інспектора УПП у Львівській області Двожана Н.В. щодо складання постанови серії ЕАН №3856632 від 02.03.2021 року про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 510 гривень - незаконними, визнати вказану постанову протиправною, скасувати її, а провадження по справі закрити, окрім цього, покласти судові витрати на відповідача, зазначивши підставою позову законодавство та Конституцію України.

Позиція позивача викладена в позовній заяві і полягає в такому.

02.03.2021 о 12 год.55 хв. він рухався на автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , автодорогою Чоп-Київ. На 527 км автодороги його зупинив інспектор Двожан Н.В. та повідомив його про вчинення адміністративного правопорушення, і приблизно через 5 хвилин вручив йому постанову серії ЕАН № 3856632, згідно тексту якої він рухався в межах населеного пункту с. Малі Підліски із швидкістю 76 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем Тгucam LTI 20/20 ТС00070. Крім цього, як доказ вчиненого, інший інспектор, дані якого йому не відомі, надав йому для огляду відеозапис із вказаного вимірювача, який тримав у руках і відповідно таким же чином і вимірював швидкість руху автомобіля. Жодного стаціонарно встановленого вимірювача швидкості руху на автодорозі не було.

Постанова не відображає дійсних обставин справи, докази правопорушення відсутні, а правопорушення він не вчиняв.

Стислий виклад позиції відповідача.

02.03.2021 згідно Дислокації сил та засобів батальйону № 3 Управління з 08:00 до 20:00 інспектор Управління Двожан Н.В. заступив на службу у складі екіпажу, зоною оперативного реагування, якого була а/д М-06 «Київ - Чоп», в населеному пункті с. Малі Підліски. Близько 12 год. 55 хв., здійснюючи вимірювання швидкості автомобілів лазерним вимірювачем швидкості TruCAM 20/20, серійний номер ТС000705 було зафіксовано рух автомобіля Renault Laguna н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 76 км/год під керуванням Позивача.

Згідно постанови, серії ЕАМ № 3856632 від 02.03.2021 року, Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (двісті п`ятдесят п`ять гривень). Порушення полягає у тому, що Позивач 02.03.2021 року о 12 год. 55 хв., керуючи автомобілем Renault Laguna н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ - Чоп (527 км.) зі швидкістю 76 км/год в межах населеного пункту с. Малі Підліски, чим перевищив дозволений ліміт швидкості більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4. Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Вимірювання швидкості здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості ТшСАМ 20/20, серійний номер ТС000705.

Візуалізовані дані приладу (одне фото переднього номерного знаку) спростовують доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідність порядку складання оскаржуваної поставнови, на думку відповідача підтверджується записом нагрудних камер поліцейських, але суду на час розгляду такі не надані.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 11.03.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.03.2021 року відкрито провадження по справі, залучено до участі у справі співвідповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області. Вказану ухвалу було надіслано відповідачу.

Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін у відповідності до ст. 257, 262 КАС України.

02.04.2021 від представника відповідача на адресу надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Відповідачем надано суду електронною поштою 12.04.2021 року відзив на позовну заяву.

Позивачем надано суду електронною поштою 13.04.2021 року клопотання про розгляд справи без його участі.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Сторони повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАСУ у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд,

встановив:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Оскаржуваною постановою, серії ЕАМ № 3856632 від 02.03.2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (двісті п`ятдесят п`ять гривень). Порушення полягає у тому, що він 02.03.2021 року о 12 год. 55 хв., керуючи автомобілем Renault Laguna н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ - Чоп (527 км.) зі швидкістю 76 км/год в межах населеного пункту с. Малі Підліски, чим перевищив дозволений ліміт швидкості більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4. Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Вимірювання швидкості здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості ТшСАМ 20/20, серійний номер ТС000705.

З доданого до відзиву відповідача фото вбачається, що транспортний засіб з логотипом «Renault», н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості ТшСАМ, 20/20 ТС000705. При цьому, матеріали фото фіксації не містять зображень водія під час руху та повного вигляду транспортного засобу.

Особа позивача, як водія транспортного засобу встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу та пред`явлення ним документів.

Також, судом встановлено, що надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення правопорушення п. 12.4 Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем швидкості ТшСАМ 20/20, серійний номер ТС000705. 02.03.2021 року о 12 год. 55 хв., автомобіль Renault Laguna н.з. НОМЕР_1 , були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 "Населений пункт"; 5.46 "Кінець населеного пункта"; 5.70 «Фото, відеофіксування порушень».

Доказів розміщення вказаних дорожніх знаків та зони їх дії не надано те не зазначено, під час розгляду справи в суді..

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за якузаконом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню

адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. Тобто можна здогадатись, що відповідач мав на увазі, що вимірювання швидкості відбувалось в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт»

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam 20/20 в межах населенного пункту.

Дослідивши долучену відповідачем фотофіксацію приладу LTI 20/20, судом встановлено, що вказаний фотознімок не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Крім того, за твердженням позивача, як доказ вчиненого, йому не місці надавався для огляду відеозапис із вказаного вимірювача, який поліцейський тримав у руках і відповідно таким же чином і вимірював швидкість руху автомобіля. Жодного стаціонарно встановленого вимірювача швидкості руху на автодорозі не було.

Такі твердження відповідачем не були спростовані. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону(стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та застосування до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 225 грн. закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 73 - 77, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській - задовольнити.

Скасувати постанову серії серії ЕАН №3856632 від 02.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 225 гривень, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області (вул.Перфецького, 19, м.Львів, 79053) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 908 грн.

В решті позову відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя