Справа № 160/5542/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
13 квітня 2021 р.Справа №160/5542/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Спецекологія» до відповідача 1 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відповідача 2 Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій та скасування наказу, -
12.04.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «Спецекологія» до відповідача 1 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відповідача 2 Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) Державної екологічної інспекції України, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Придніпровського округу при проведенні планового заходу державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища Приватним підприємством "Спецекологія", а саме під час складання Акту про відмову в проведенні перевірки 09.02.2021;
- визнати протиправними дії Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України при проведенні планового заходу державного нагляду щодо додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами Приватним підприємством "Спецекологія", а саме під час складання Акту №13/21-1 «про відмову ПП «Спецекологія» у проведені планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами» від 15.02.2021 та Акту №13/21 від 15.02.2021 «складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводженням з небезпечними відходами (сфера державного контролю)»;
- визнати протиправним та скасувати наказ №126 від 18.02.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).
Одночасно з позовною заявою Приватним підприємством «Спецекологія» до суду подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №126 від 18.02.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).
Також, 15.02.2021 року Міністерством екології та природних ресурсів України було складено Акт № 13/21 від 15.02.2021 року «складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводженням з небезпечними відходами (сфера державного контролю)», яким було встановлено наявність порушень вимог законодавства, які по суті полягали в недопуску до перевірки. Підставою для складання акту стало відсутність керівника або уповноваженої особи підприємства, в зв`язку з чим здійснити планову перевірку та потрапити на територію позивача не вбачалося за можливе.
На підставі зазначених вище Актів перевірки було винесено наказ Міндовкілля №126 від 18.02.2021, яким відповідно до пункту 89 частини дванадцятої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 316923396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 № 441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).
Позивач, з посиланням на Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон №877-V), зауважує, що фактично в порушення статті 5 Закону №877-V в одному плановому періоді було заплановано та проведено планові заходи державного нагляду щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю). Обидві планові перевірки і Державною екологічною інспекцією, і Міндовкіллям були проведені в аналогічний період, але не єдиним комплексним плановим заходом. Кожен суб`єкт державного нагляду відокремлено виходив на перевірку та складав окремі акти. Отже, порушуючи право суб`єкта господарювання та вимоги статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», перевірки Державною екологічною інспекцією України на предмет охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України на предмет провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, що підлягає ліцензуванню, не були включені до комплексного планового заходу державного нагляду (контролю).
Окрім цього, позивачем звернуто увагу на те, що суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.
В обґрунтування заяви також зауважено, що частиною 4 статті 5 Закону №877-V передбачено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Проте, Приватним підприємством «Спецекологія» 04.02.2021 не було отримано повідомлення Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) України про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.
Щодо повідомлення про проведення планової перевірки від Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на предмет провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, що підлягає ліцензуванню, позивачем зазначено, що ПП «Спецекологія» ні поштою, ні через електронний кабінет чи іншу інформаційну систему, ні особисто під розписку не отримувало, а відповідно, позивач не міг знати про наявність перевірки, більш того, директор Приватного підприємства «Спецекологія» не міг бути присутній у вказаний в Акті час за відповідною адресою, оскільки підприємство в тому числі керівник працюють за можливості на дистанційній основі. Окрім цього, зазначено, що в порушення вимог, викладених у ч. 6 ст. 7 Закону №877-V, в акті не зазначено тип заходу та форма заходу, що також, на думку позивача, вказує на порушення вимог закону Міндовкіллям при складані документів.
Отже, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідачів при проведені перевірок, грубо порушено право Приватного підприємства «Спецекологія» на ознайомлення із повідомленнями про перевірку до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів, а також зауважує, що позивачем не допущено жодних порушень та у відповідача не було жодних законних підстав для складання Акту №13/21-1 від 15.02.2021 та Акту № 13/21 від 15.02.2021 року.
При цьому, на думку позивача, складені два акти від 15.02.2021 №13/21 та13/21-1 протирічать один одному, оскільки якщо був складений акт про відмову у проведенні планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, є незрозумілим складання акту за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю).
Також, позивач звертає увагу на те, що основним видом його економічної діяльності є - 38.22 Оброблення та видалення небезпечних відходів. Фактично можливість здійснення господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності та чинності відповідних ліцензій. Припинення ліцензії може призвести до тяжких наслідків, які перешкоджатимуть веденню господарської діяльності позивача, оскільки позивача позбавлено можливості нею займатись шляхом анулювання ліцензії. Також, анулювання ліцензії, в свою чергу, призводить до повного зупинення господарської діяльності, що тягне за собою такі наслідки як: безконтрольне та безвідповідальне поводження із небезпечними відходами. Окрім цього, позивач може понести значні матеріальні збитки, зокрема, від претензій контрагентів за невиконання умов укладених з ними договорів. Це призведе до припинення діяльності, що має наслідком невиконання зобов`язань перед працівниками по виплаті заробітної плати, звільнення на підприємстві працюючих осіб, та для відновлення інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль. Як наслідок, позбавлення Приватного підприємства «Спецекологія» ліцензії фактично призведе до збанкрутіння підприємства та до звільнення співробітників. За вказаних обставин, виконання судового рішення стане неможливим, а задоволення позову перестане бути ефективним способом захисту, оскільки об`єкт захисту буде знищено.
Отже, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, може істотно вплинути на ефективність захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За правилами, визначеними ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.
Відповідно до частини четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Як передбачено частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі Актів перевірки від 15.02.2021 року №13/21-1 «про відмову ПП «Спецекологія» у проведенні планової перевірки додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами» та від 15.02.2021 року № 13/21 «складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводженням з небезпечними відходами (сфера державного контролю)», якими було встановлено наявність порушень вимог законодавства, які по суті полягали в недопуску до перевірки, було винесено наказ Міндовкілля №126 від 18.02.2021, яким відповідно до пункту 89 частини дванадцятої статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 316923396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 № 441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).
Суд зазначає, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначений Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.
Протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається.
Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 р. №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року №425 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів: забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, радіаційної, біологічної і генетичної безпеки, у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, лісового та мисливського господарства.
Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», внесення одного й того самого суб`єкта господарювання до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) різних органів державного нагляду (контролю) є підставою для проведення щодо такого суб`єкта господарювання комплексного планового заходу державного нагляду (контролю).
Як вбачається з матеріалів заяви та зазначає позивач, планові перевірки Державною екологічною інспекцією та Міндовкіллям були проведені в аналогічний період, проте не єдиним комплексним плановим заходом. Кожен суб`єкт державного нагляду відокремлено виходив на перевірку та складав окремі акти. При цьому, перевірки Державною екологічною інспекцією України на предмет охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України на предмет провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, що підлягає ліцензуванню, не були включені до комплексного планового заходу державного нагляду (контролю).
Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюються Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02.03.2015 (далі Закон №222-VІІІ).
Частиною першою статті 16 Закону № 222-VІІІ визначено, що анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.
Ліцензія вважається анульованою з дня, коли ліцензіат дізнався чи повинен був дізнатися про анулювання ліцензії, але у строк, не менший за один тиждень з дня прийняття органом ліцензування рішення про анулювання виданої йому ліцензії.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 16 Закону №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається не допуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки);
Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.
Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю).
Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.
Згідно частини 12 статті 19 Закону України № 222-VІІІ «Про ліцензування видів господарської діяльності», з метою забезпечення ліцензіатом присутності керівника, його заступника або іншої уповноваженої особи під час проведення органом ліцензування планової перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов, орган ліцензування вживає вичерпних заходів попереднього інформування (не менш як за десять робочих днів) ліцензіата про дату та місце проведення планової перевірки, зокрема за допомогою засобів поштового, телефонного, факсимільного та/або електронного поштового зв`язку.
Відповідно до абзацу 2 ч. 13 ст. 16 Закону № 222-VІІІ, акти, передбачені пунктами 6-8 і 10 частини дванадцятої цієї статті, мають містити викладення фактів порушення законодавства, їх обгрунтування та у випадках, якщо вони стосуються невиконання ліцензіатом відповідних ліцензійних умов, - посилання на конкретні пункти ліцензійних умов. До актів можуть долучатися фото- та відеоматеріали, відзняті під час проведення перевірки.
З матеріалів заяви вбачається, що суб`єкт господарювання не мав можливості прийняти участь у перевірці, оскільки не був повідомлений відповідачем 1 належним чином про факт проведення такої перевірки та позивачем у зв`язку із протидією гострої респіраторної хвороби СOVID-19 запроваджено на підприємстві дистанційну роботу.
Згідно позиції, викладеної у Постанові Верховного суду у справі №814/832/18, у разі скасування ліцензії з підстав відмови ліцензіата у проведені перевірки органом ліцензування, факт недопуску повинен бути зафіксований в акті та підтверджуватися відповідними доказами. При цьому тягар доказування факту недопуску та усіх інших істотних обставин, які з цим пов`язані, покладається на суб`єкта владних повноважень, який це стверджує.
Згідно позиції, викладеної у постановах Верховного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 826/7786/18 та від 29 квітня 2020 року у справі №826/2338/17: «Доказів на підтвердження того, що інспекційною групою вчинені дії по повідомленню ліцензіата про проведення контрольного заходу, ані під час розгляду справи місцевим судом, ані до апеляційної скарги відповідачем не надано.
Отже, з огляду на вказані норми права та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не було повідомлено ліцензіата про проведення позапланової перевірки, колегія суддів доходить до висновку, що невжиття контролюючим органом передбачених законом заходів щодо повідомлення ліцензіата про проведення перевірки, не може розцінюватись як недопуск суб`єктом господарювання до проведення перевірки, оскільки законодавець чітко передбачив, що відмова у проведенні перевірки передбачає або активні дії службових осіб ліцензіата по недопущенню органу ліцензування до перевірки, невиконання їх законних вимог, або ж усвідомлену умисну бездіяльність ліцензіата з метою переховування від членів комісії.
Колегія суддів вказує, що в даному випадку недопуску до проведення перевірки фактично не відбулось, оскільки відсутність посадових осіб суб`єкта господарювання, коли контролюючим органом здійснено виїзд з метою проведення перевірки, не підтверджено належними та допустимими доказами, акт про не допуск не підписаний жодним представником підприємства.»
«Невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності» - аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №822/1817/18.
Додатково слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, позивач є діючим учасником господарських взаємовідносин, має низку господарських зобов`язань, за якими має виконувати послуги, пов`язані саме з утилізацією та збиранням відходів, зокрема:
- між ПП «Спецекологія» (Виконавець) та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Лайкоред Україна» (Замовник) №274 від 20 серпня 2020 року, згідно якого Виконавець зобов`язується надати послуги поводження з відходами, а Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки та на умовах, передбачених вказаним договором;
- між ПП «Спецекологія» (Виконавець) та ТОВ ««Укрспецпроект» (Замовник) №2508-2020 від 25 серпня 2020 року, згідно якого Виконавець зобов`язується надати послуги поводження з відходами, а Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки та на умовах, передбачених вказаним договором;
- між ПП «Спецекологія» (Виконавець) та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Рекуперація Свинцю» (Замовник) №01/04-19 від 19 квітня 2020 року, згідно якого Виконавець зобов`язується надати послуги поводження з відходами, а Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки та на умовах, передбачених вказаним договором;
- між ПП «Спецекологія» (Виконавець) та ПАТ ««Завод «Фрегат» (Замовник) № 259 від 03 грудня 2020 року, згідно якого Виконавець зобов`язується надати послуги поводження з відходами, а Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги у строки та на умовах, передбачених вказаним договором.
Суд вважає, що у разі анулювання ліцензії позивач не зможе виконувати свої зобов`язання за вказаними договорами, що призведе до втрати ділової репутації, стягнення штрафів та банкрутства та, як наслідок, знищення підприємства.
Наведене вище, на думку суду, свідчить, що твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення даного позову позбавить позивача на ефективний спосіб захисту прав, свобод та інтересів Приватного підприємства «Спецекологія» від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, необхідно вважати такими, що дійсно є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Суд зауважує, що заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії оскаржуваного наказу, про вжиття яких в заяві просить позивач, відповідають предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
При цьому, належне виконання обов`язків відповідачами щодо порядку проведення перевірки позивача та правомірність або неправомірність наказу №126 від 18.02.2021 року суд може встановити лише під час розгляду справи №160/5542/21.
З огляду на те, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, суд вбачає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін та враховуючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у даній справі.
Відтак, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Суд звертає увагу на положення статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заяву Приватного підприємства «Спецекологія» про забезпечення позову задовольнити.
Зупинити дію наказу №126 від 18.02.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів про анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами ПП «Спецекологія» (ідентифікаційний код юридичної особи 31692396), переоформлену наказом Мінприроди від 19.11.2015 №441 (збирання, перевезення, зберігання, утилізація).
Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

13.04.2021

Ухвала набрала законної сили 13 квітня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник