Справа № 360/359/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

14 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/359/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого звернувся адвокат Суткова Рена Агабєковна (далі також представник позивача), до Міністерства оборони України (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР у період з 11.10.1982 по 03.02.1985.

Згідно довідки Сєвєродонецького міського військового комісаріату від 13.11.2012 № 265 позивач проходив військову службу та приймав участь у бойових діях в республіці Афганістан у період з 25.12.1982 по 03.02.1985 у складі діючої армії.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.04.2012 № 795 поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як вбачається з висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 11.04.2012 № 370/ж, описані рубці є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані у 1984 році.

Вказане підтверджується також архівною довідкою Центрального архіву Міноборони Росії від 27.05.2014 № 6/3/0-230, де зазначається, що контузія, поранення отримані в період служби на території бойових дій.

09.11.2012 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлена III група інвалідності з 09.11.2012 внаслідок поранення, контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на строк до 01.12.2013.

При повторному огляді МСЕК позивачу було підтверджено III групу інвалідності.

При цьому, одноразова грошова допомога, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням III групи інвалідності позивачу не призначалися і не виплачувалися.

07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018.

При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково.

У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

23.07.2020 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Мотивуючи підстави для визнання відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідач зазначив, що оскільки згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2012 році та в 2018 році, а також Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, остання призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству України, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2021 у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відмовлено.

Ухвалою суду від 17.03.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Міністерство оборони України позовних вимог не визнало, про що 22.02.2021 надало відзив на позовну заяву від 11.02.2021 № 110 (арк. спр. 50-54).

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_1 , проходячи свого часу з 25.12.1982 по 03.02.1985 строкову військову службу, брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав поранення.

09.11.2012 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу з 09.11.2012 вперше встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК Серія 10ААБ № 328385 від 12.11.2012.

07.11.2017 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу з тих же підстав була вперше встановлена II група інвалідності з 01.11.2017, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 509704 від 07.11.2017.

15.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу з тих же підстав було підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 781654 від 15.11.2018.

У подальшому, позивач звернувся до військового комісаріату із заявою від 26.05.2020 про виплату одноразової грошової допомоги саме у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, додавши до зазначеної заяви тільки лише копію Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 781654 від 15.11.2018 про підтвердження йому II групи інвалідності.

При цьому, Довідку до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 509704 від 07.11.2017 про саме встановлення йому II групи інвалідності ОСОБА_1 до військового комісаріату для надання на розгляд Комісії Міністерства оборони України не надавав.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим Протоколом засідання комісії від 23 липня 2020 року № 102 (пункт 6), позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі: - норм пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підпункту 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, оскільки II група інвалідності встановлена позивачу після збігу 3-х місячного строку після звільнення та норм пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку № 975, оскільки зміна групи інвалідності у позивача відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення групи інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що II група інвалідності була встановлена позивачу з 01 листопада 2017 року, а з 01.12.2018 II група інвалідності позивачу була лише підтверджена.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, частину 2 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», викладено в новій редакції, відповідно до якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

На виконання зазначеної редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінетом Міністрів України були внесені відповідні зміни і до Постанови від 25.12.13 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (Порядок №975).

Відповідно до абз. 3 п.2 цієї Постанови Уряду від 25.12.13 № 975 було встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абз. 3 п. 3 цієї ж Постанови Уряду, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, II група інвалідності позивачу була встановлена з 01.11.2017, а тому, якщо позивач мав на увазі наявність у нього права на грошову допомогу у зв`язку з підтвердженням з 01.12.2018 йому II групи інвалідності, то виходячи з норм абз. 3 п.2 та абз. 3 п. 3 Постанови Уряду від 25.12.13 року № 975, при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги все одно необхідно керуватися законодавством, що діяло на дату саме встановлення II групи інвалідності, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975 в редакції станом на 01.11.2017.

Також відповідач зазначив, що враховуючи те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил у 1985 році, а II група інвалідності йому була встановлена у 2017 році, тобто в рази більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, то, у будь-якому випадку, права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.

Таким чином, відповідач вважає, що на момент встановлення позивачу інвалідності II групи, чинним законодавством України не передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу тримісячного строку після звільнення зі служби, а тому позивачем було невірно застосовані положення законодавства, через що останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що нормами пункту 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку № 975 імперативно та однозначно визначено якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, враховуючи той факт, що після первинного встановлення позивачу з 09.11.2012 інвалідності (III групи) до встановлення позивачу при повторному огляді з 01.11.2017 II групи інвалідності вже минуло більше 2 (двох) років, то відповідно до норм пункту 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку № 975 виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу під час повторного огляду з 01.11.2017 вищої (II) групи інвалідності, а, тим більш, у зв`язку із підтвердженням цієї ж II групи інвалідності з 01.12.2018 - не здійснюється.

Таким чином, на думку відповідача, позивач дійшов до хибних висновків про наявність у нього права на призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності та про протиправність рішення Комісії Міністерства оборони України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Сторони у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за відсутності сторін (арк. спр. 79-80, 81, 82).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлені такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 4-5).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.11.2018 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (арк. спр. 6).

З 25.12.1982 по 03.02.1985 проходив військову службу та брав участь у бойових діях в республіці Афганістан, що підтверджено військовим квитком НОМЕР_3 (арк. спр. 7-10), довідкою Сєвєродонецького міського військового комісаріату від 13.11.2012 № 265 (арк. спр. 11).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, у 1984 році позивач отримав поранення, контузію, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА), де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 328385 від 12.12.2012 Луганська обласна МСЕК №2 з 09.11.2012 позивачу вперше встановлена III група інвалідності, яка зумовлена пораненнями, контузією, захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (арк. спр. 15).

Відповідно до висновку фахівця у галузі судово-медичної експертизи від 11.04.2012 зазначені поранення у позивача могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто в зазначений строк (арк. спр. 13).

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв (протокол від 25.04.2012 № 795) множинні вогнепальні осколкові поранення рядового запасу ОСОБА_1 , 1964 року народження, наслідки яких рубці шкіри в ділянці правої брови, передньої правої гомілки у середній третині, які у подальшому призвели до розвитку залишкових явищ після перенесеної контузії головного мозку, у вигляді післякантузійної енцефалопатії ІІІ ст. з правобічними пірамідними знаками, емоційною лабільністю, підвищеною реактивністю, післяконтузійного церебрального аранхоідиту з лікворо-циркуляторними розладами, центральної вестибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст:, поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії» (арк. спр. 12).

07.11.2017 за результатами повторного огляду МСЕК позивачу встановлено II групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до 01.12.2018 (арк. спр. 18).

При повторному огляді МСЕК позивачу підтверджено II групу інвалідності з 01.12.2018 внаслідок поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково (арк. спр. 19).

У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивач 26.05.2020 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (арк. спр. 56).

23.07.2020 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. Обґрунтовуючи підстави відмови у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що оскільки згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2012 році та в 2018 році, а також Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, остання призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (арк. спр. 57).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки спірна допомога з часу встановлення позивачу інвалідності призначена не була, то при вирішенні цього спору підлягає застосуванню законодавство, яке діяло станом на час первинного встановлення позивачу інвалідності, тобто у 2012 році.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 серпня 2020 року (справа № 754/11072/17), від 14 серпня 2020 року (справа №320/3588/17(2-а/320/145/17)).

Разом з тим, суд звертає увагу, що станом на час встановлення позивачу інвалідності у березні 2012 року право на виплату одноразової грошової допомоги було передбачено статтею 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону України №3917-VI від 11.11.2011).

Так, відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499).

При цьому, зазначена редакція Закону №2011-XII не передбачала часові обмеження щодо реалізації права на виплату одноразової грошової допомоги.

Такі обмеження були запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012р. (далі Закон №5040), який набрав чинності з 01.01.2014.

Таким чином, станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше в 2012 році на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 серпня 2020 року (справа № 754/11072/17).

Таким чином, відмова відповідача з посиланням на те, що позивачу інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби, є безпідставною.

Також, необґрунтованим є посилання відповідача, як на підставу відмови для відмови у виплаті одноразової допомоги, на те, що зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін, оскільки Порядком № 975 передбачено право на доплату одноразової грошової допомоги протягом двох років з моменту первинного встановлення інвалідності при тій умові, що військовослужбовцю вже призначалась і виплачувалась така одноразова допомога. А як встановлено з матеріалів справи позивач при встановленні йому ІІІ групи інвалідності, за одноразовою грошовою допомогою не звертався та останньої не отримував.

Таким чином, рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційним сум щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, суд зазначає наступне.

Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності в 2012 році (час виникнення у позивача права на отримання допомоги), був врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, то вирішення питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги має здійснюватися в порядку, визначеному цією постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, для реалізації зазначеного права повинен бути дотриманий певний алгоритм, встановлений Порядком №499 (чинний на момент встановлення позивачу інвалідності).

Відповідно до пункту 3 Порядку №499 визначено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Зі змісту оскаржуваного рішення Міноборони України вбачається, що останнє не надавало оцінку правовому статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, яку проходив позивач, строку настання інвалідності, «комплектності» поданих позивачем задля отримання допомоги документів, чим допустило неповноту дослідження поданих документів.

Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що встановлена позивачу інвалідність пов`язана із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, за правилами статті 16 Закону № 2011-XII позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно норм КАС України по даній справі підлягали оплаті судові витрати за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 908,00 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки у даній справі позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права, а згідно з частиною першою статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 908,00 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статями 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, буд. 6) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 3917-VI від 11.11.2011), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України до Державного бюджету України судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця