Справа № 140/1575/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1575/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні періодів роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 03.01.1987 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14.01.1986 по 03.01.1987 на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», з моменту призначення пенсії за віком, a саме з 30.09.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з листа відповідача від 23.12.2020 позивачу стало відомо, що згідно розрахунку відповідача, його страховий стаж становить 28 років 05 місяців 06 днів, оскільки відповідачем не зараховані до страхового стажу періоди роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 по 03.01.1987 згідно його трудової книжки (згідно запису №10 трудової книжки позивач з 10.01.1986 звільнений з роботи, однак відомості про відповідний наказ відсутні, крім того, згідно записів №11, 12 позивач працював водієм на Обласній базі МТС Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», поряд з цим, запис про наказ на звільнення з роботи містить незавірене виправлення). Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні вказаних періодів його роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, оскільки записами в трудовій книжці позивача підтверджується, що він працював на вказаних підприємствах. У свою чергу, якщо роботодавцем був порушений порядок заповнення трудової книжки, то це не може бути підставою для позбавлення його права на належну пенсію. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Також позивач зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, a тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позову, оскільки при призначенні пенсії за віком позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 в головному АТП «Волиньтранссільгосптехніка». Згідно запису №10 трудової книжки позивач звільнений з роботи, однак, в графі на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер) відсутня така підстава. У свою чергу, період з 14.01.1986 по 03.01.1987 в Обласній базі МТС Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», оскільки в записі №12 трудової книжки в графі на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер) в наказі про звільнення наявні виправлення, які не завірені належним чином. Таким чином, вказані періоди роботи зарахувати до страхового стажу немає законних підстав, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження періодів роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 в головному АТП «Волиньтранссільгосптехніка» та періоду з 14.01.1986 по 03.01.1987 в Обласній базі МТС Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка». З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2021 судовий розгляд даної справи продовжено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у межах строку розгляду справи, передбаченого частиною першою статті 258 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

На звернення позивача щодо обчислення страхового стажу, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 23.12.2020 повідомило позивача, що зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 по 03.01.1987 за записами трудової книжки немає законних підстав, оскільки згідно запису №7 трудової книжки, позивач з 20.02.1979 зарахований водієм в Головне автопідприємство виробничого об`єднання транспорту «Волиньтранссільгосптехніка». Згідно запису №10 позивач з 10.01.1986 звільнений з роботи. Відомості про відповідний наказ відсутні. За записами №11, 12 трудової книжки позивач працював з 14.01.1986 по 03.01.1987 водієм на Обласній базі МТС Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка». Поряд з цим, запис про наказ на звільнення з роботи містить незавірене виправлення. У разі надання підтверджуючих документів, спеціалістами управління буде розглянуто питання зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 по 03.01.1987, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закон №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів за період з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 03.01.1987 роки діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620, та Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (далі- Інструкція №162).

Відповідно до підпункту 2.26 пункту 2 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - підстава звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з не зарахуванням органом пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 та з 14.01.1986 03.01.1987 згідно записів у його трудовій книжці.

Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 з 20.02.1979 (наказ №30 від 21.02.1979) був прийнятий водієм 3-го класу у Головне АТП «Волиньтранссільгосптехніка» (запис №7). 01.02.1985 зарахований водієм 3-го класу (запис №8, наказ №17 від 01.02.1985). 02.04.1984 присвоєна кваліфікація водія 2-го класу (запис №9, наказ №38 від 02.04.1984). З 10.01.1986 року звільнений по переводу (запис №10). Суд звертає увагу на те, що вищевказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності до дати, які належним чином завірені підписом роботодавця та печаткою, проставленою після запису про звільнення. Однак, при заповнені запису №10 дійсно відсутній документ, його дата і номер на підставі чого внесений запис.

Разом з тим, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вина позивача у неналежному заповненні його трудової книжки відсутня, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства та періоди роботи з аналізу усіх граф трудової книжки. Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер.

У свою чергу, згідно запису №11 позивач з 14.01.1986 прийнятий водієм 2 класу по переводу із «Волиньтранссільгосптехніки» (наказ №8 від 14.01.1986). Відповідно до запису №12 позивач з 03.01.1987 звільнений по переводу (наказ №130 від 31.12.1986).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що період роботи позивача з 14.01.1986 по 03.01.1987 не зарахований до страхового стажу, оскільки в наказі про звільнення наявні виправлення, які не завірені належним чином. З даного приводу суд зазначає, що записи про прийняття та звільнення з роботи завірені печаткою підприємства на якому працював позивач. Всі відомості, що зазначені в даних записах читабельні та зрозумілі. Зроблені виправлення у трудовій книжці не впливають на суть інформації, яка є чіткою та дає можливість встановити необхідні відомості.

Суд звертає увагу на те, що вищевказані записи виконано у чіткій послідовності та у відповідності до дати, які належним чином завірені підписом роботодавця та печаткою, проставленою після запису про звільнення.

Отже, трудовою книжкою позивача підтверджено період його роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14.01.1986 по 03.01.1987 на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка». Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відтак, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування періоду роботи позивача з 20.02.1979 по 10.01.1986 на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14.01.1986 по 03.01.1987 на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка».

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Так, Верховний суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 сформував правовий висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також суд звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до архівних установ та інших організацій щодо отримання інформації (довідок) для підтвердження його роботи за спірні періоди. Однак, листом від 12.02.2020 №145/01.21 Державний архів Волинської області повідомив позивача, що документи Головного управління ATП «Волиньтранссільгосптехніка» нa зберігання в Державний архів Волинської області не надходили, тому видати довідку про прийом на роботу у 1979 році, звільнення з роботи у 1986 році по переводу на інше місце роботи та заробітну плату за період роботи з 1979-1986 роки на вище зазначеному підприємстві немає змоги.

У свою чергу, Комунальна установа Луцький міський трудовий архів довідками від 17.02.2020 №32/1-12, №38/1-12 повідомили, що документи з особового складу Головного автопідприємства виробничого об`єднання транспорту «Волиньтранссільгосптехніка», Волинського спеціалізованого автопідприємства «Транссільгосптехніка», Луцького головного ATП 0201 об`єднання «Волиньагропромтранс», Обласної бази MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка» на зберігання в Луцький міський трудовий архів не надходили.

Крім того, згідно довідки Луцької районної ради Волинської області від 23.11.2020 №780/1/06-15 відділ трудового архіву районної ради повідомив що надати відомості про підтвердження періоду роботи у Головному ATП «Волиньтранссільгосптехніка», Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка», Обласній базі MTC Волинського об`єднання «Сільгосптехніка», Луцькому головному ATП 0201, BAT «Луцьке AТП 0201» не має можливості документи цих організацій на зберігання не надходили.

Таким чином, позивачем вживалися заходи для підтвердження спірних періодів роботи додатковими документами.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що стаж роботи позивача з 20.02.1979 по 10.01.1986 на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14.01.1986 по 03.01.1987 на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до загального страхового стажу останнього, а тому неврахування відповідачем повністю вказаних періодів до загального страхового стажу позивача є протиправним.

Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.

Задовольняючи позов, суд також враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно спірних періодів роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Як передбачено частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено законність його дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 20.02.1979 по 10.01.1986 на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14.01.1986 по 03.01.1987 на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений згідно з квитанцією 0.0..1 від 10.02.2021.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу при призначенні пенсії періоди роботи з 20 лютого 1979 року по 10 січня 1986 року на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14 січня 1986 року по 03 січня 1987 року на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20 лютого 1979 року по 10 січня 1986 року на посаді водія у Волинському спеціалізованому автопідприємстві «Транссільгосптехніка» та з 14 січня 1986 року по 03 січня 1987 року на посаді водія в Обласній базі MTC Волинського облоб`єднання «Сільгосптехніка», з моменту призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний номер 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко