Справа № 344/14033/20
Суддя: Пастернак І. А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/28/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП протиправними та зобов`язання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП протиправними та зобов`язання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.04.2020 року приблизно о 21 годині позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки МЕRСЕDES-ВЕNZ, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції. Причиною зупинки було «недостатність освітлення номерного знака» та підозра на те, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Позивач заперечив таке твердження, запропонував скласти протокол та поїхати на освідчення в медичний заклад, позаяк не відмовляється від його проходження. Проте така позиція не задовольнила працівників поліцї, після чого погрожували йому оглядом, обшуком авто, застосуванням фізичної сили тощо. Все це тривало близько двох годин. В результаті Дзюрпіль В.Я. склала відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, не надавши можливості ні підписати його, ні власноручно написати пояснення, копію протоколу не вручила. Дзюрпіль В.Я. та Грицишин М.Я. викликали автомобіль-евакуатор та інших працівників патрульної поліції, які застосували до ОСОБА_1 сльозогінний газ, фізичну силу і доставили його у Івано-Франківський міський відділ поліції, що розташований на вул. Бельведерській, 32. В приміщенні Івано-Франківського відділу поліції старший сержант поліції Човганюк Олександр Іванович склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 177375 за ст. 185 КУпАП. Незаконні дії працівників поліції ОСОБА_1 оскаржив до відповідача, що підтверджується скаргою від 14.04.2020 р. та талоном про її прийняття і реєстрацію. При цьому вимагав повернути незаконно вилучений транспортний засіб. Відповідач розглянув звернення і надав відповідь від 12.05.2020 р., що від керування транспортним засобом відсторонено відповідно до ст. 266 КУпАП; транспортний засіб евакуйовано та доставлено автомобілем-евакуатором на спеціальний майданчик відповідно до вимог ч.1 ст. 265-2 КУпАП; копії матеріалів не надавалися у зв`язку з побоюванням, що ОСОБА_1 може їх знищити; спецзасоби та фізична сила не застосовувалися; транспортний засіб евакуйовано, оскільки, суттєво перешкоджав дорожньому руху. 23.04.2020 року ОСОБА_1 отримав з УПП у м. Івано-Франківську рекомендованим листом постанову від 13.04.2020 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП. Постановою Івано-Франківського міського суду від 03.06.2020 року (№ 344/5259/20) провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.08.2020 року (№344/5201/20) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова інспектора УПП в Івано-Франківській області Грицишина М.Я. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП № 4993 від 13 квітня 2020 року оскаржена до Івано-Франківського міського суду в порядку адміністративного судочинства (справа № 344/5588/20). Такими діями відповідача порушуються права ОСОБА_1 на користування належним йому транспортним засобом. Моральна шкода з врахуванням вимог розумності і справедливості, яка повинна одноразово бути відшкодована відповідачем, оцінюється позивачем в 100 000 грн.

25.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП протиправними та зобов`язання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди та судових витрат, в якості третьої особи, яка не заявляє свмостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області(а.с.37).

11.03.2021 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі(а.с. 44-56 ).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву відповідно до якої підтримав позовні вимоги, просив задоволити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві.

Третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності дій УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції щодо тимчасового затримання шляхом евакуації автомобіля на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів 12.04.2020 року.

Ч.5 ст. 14 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Судом встановлено, що відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.04.2020 року о 22.00 год. було здійснено огляд та тимчасове затримання т/з МЕRСЕDES-ВЕNZ, д.н.з. НОМЕР_1 для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку м. Івано-Франківськ вул. Січинського 5/3. Огляд та тимчасове затримання т/з здійснено у зв`язку з ст.ст. 130 та 265 КУпАП(а.с.12).

Таким чином, щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції щодо тимчасового затримання шляхом евакуації на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів 12.04.2020 року автомобілю, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП з метою припинення адміністративних правопорушень, для забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються тимчасове затримання транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 265-2 КУпАП України (чинної на 12.04.2020 року), встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху та інше. тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу має невідкладно передаватися на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу. У разі заподіяння транспортному засобу шкоди при його транспортуванні та/або зберіганні завдані збитки відшкодовуються за рахунок суб`єкта господарювання, що надає такі послуги, та/або відповідного страхового відшкодування, що здійснюється за правовідносинами обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єкта господарювання, що надає послуги із транспортування та/або зберігання транспортних засобів у разі їх тимчасового затримання.

Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 1 Розділу XII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, зокрема, у разі коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Відповідно до ст. 267 КУпАП адміністративне затримання, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, утому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

А тому, 14.04.2020 року позивач звернувся із скаргою до УПП в Івано-Франківській області Департаменту ПП НПУ на неправомірні дії працівників поліції та повернення належного йому т/з(а.с.13).

Відповідно до чч.4,5,6 ст. 265-2 КУпАП України, транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата. Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 265-2 КУпАП подія відбулася 12.04.2020 року, позивач із скаргою про повернення транспортного засобу звернувся до УПП в Івано-Франківській області 14.04.2020, тобто, у трьохденний строк.

Проте, лише 12.05.2020 року позивач отримав відповідь на скаргу від 14.04.2020 року відповідно до якої повідомлено, що факти наведені скаржником у скарзі щодо неправомірних дій працівників поліції та неповернення транспортного засобу не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Підставою ж затримання транспортного засобу позивача вказано ст.130 КУпАП (а.с.14-18).

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 03.06.2020 року (№ 344/5259/20) провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.10,11).

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11.08.2020 року (№344/5201/20) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення(а.с.19-22).

Постанова інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Грицишина Михайла Ярославовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП № 4993 від 13.04.2020 року оскаржена до Івано- Франківського міського суду в порядку адміністративного судочинства (справа № 344/5588/20).

Таким чином, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП за якою було складено постанову та був притягнутий позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є підставою для застосування ст. 265-2 КУпАП, чинної на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (12.04.2020 року). Проте, постановою від 03.06.2020 року (№ 344/5259/20) провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та набрала законної сили.

Що стосується оплати вартості послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу, то за подання звернення особи та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата, повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення, проте, відповідачем було проігноровано вимоги ст. 265-2 КУПАП.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно тимчасово затримав транспортний засіб у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП з поміщенням на зберігання, проте після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу позивач ОСОБА_1 14.04.2020 року звернувшись за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу мав право на отримання власного авто. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, відповідно особа звільняється від сплати штрафу і відповідно з позивача не може стягуватися плата за послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Станом на день винесення рішення транспортний засіб позивача безпідставно утримується відповідачем. Беручи до уваги вище наведене суд приходить до обгрунтованого висновку, що позовна вимога про визнання дій працівників поліції протиправними щодо тимчасового затримання транспортого засобу та його повернення є частково обгрунтованою та підлягає до часткового задоволення, а саме, слід зобов"язати відповідача безоплатно повернути позивачу ОСОБА_1 транспортний засіб марки МЕRСЕDES-ВЕNZ, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Моральна шкода з врахуванням вимог розумності і справедливості, яка повинна одноразово бути відшкодована відповідачем, оцінюється позивачем в 100 000 грн.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду фізичній особі покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 р.

П.9 ч.2 ст. 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та багатьма нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У своїй постанові від 12.09.2018 року у справі №335/11779/16-ц Верховний суд України вказав, що сама лише, наявність шкоди, ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У свою чергу, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом притягнення його до адміністративної відповідальності та затриманням його автомобіля.

В даному випадку, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому, зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності сам по собі являється достатньою компенсацією позивачу за вжиті заходи для оскарження постанови. При цьому, реалізація позивачем свого права на оскарження постанови не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що відповідачем не доведено обставин вчинення позивачем правопорушення, що впливає на вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Так само, суд враховує саму поведінку позивача в даній ситуації та доведеність ним розміру моральної шкоди. Таким чином, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення моральної шкоди, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до чч. 4, 5, 6, 7 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2020 року між адвокатом Яш П.К. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги(а.с.8), ордер серія ІФ №086095 від 20.10.2020 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанція №0300645 від 19.10.2020 року адвокат Яш П.К. отримав у ОСОБА_1 15 000 грн. за участь у справі в порядку КАСУ(а.с.9).

Таким чином враховуючи вищевикладене, те що позов підлягає до частково задоволення, суд вважає, що із Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн. та 840,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 122, 222, 247, 251, 268 КУпАП, ст.ст.2-14,72-77,122, 134, 241-250, 268, 286 КАС України, ст. 13, 16, 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Головне Управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП протиправними та зобов`язання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди та судових витрат - задоволити частково.

Зобов"язати Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції безоплатно повернути ОСОБА_1 транспортний засіб марки МЕRСЕDES-ВЕNZ, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та 840,80 грн. судового збору.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Довідка:повний текст рішення виготовлено 15.04.2021 року.

Суддя Пастернак І.А.