Справа № 360/655/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/655/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 09 лютого 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області) з позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки при звільненні за 2015 рік у сумі 3037,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, з жовтня 2014 року в Старобільському районному відділі ГУМВС України у Луганській області, з 07.11.2015 в ГУНП в Луганській області, зі служби в поліції звільнений з 24.06.2016 з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 19 діб.

В 2015 році позивач мав вислугу років більше 20 років, тому тривалість щорічної відпустки складала 45 діб. Відповідно до довідки від 27.04.2016 за № 2509/111/43-2016 за 2015 рік невикористана щорічна чергова відпустка позивача складає 7 діб.

При звільненні позивача зі служби в поліції відповідач компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 у кількості 7 діб не виплатив.

За наведеним позивачем розрахунком, здійсненим з місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби - травень 2015 року, належний позивачу при звільненні зі служби в поліції розмір компенсації за невикористану в 2015 році відпустку складає3037,02 грн.

Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать положенням Закону України «Про національну поліцію», оскільки цим Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не використана протягом календарного року, та не передбачено позбавлення такого поліцейського права на відпустку, яке він вже отримав. Більш того, надано право використати відпустку одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення зі служби в поліції, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не використані в попередніх роках.

Відповідно у випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ним дня, як основної, так і додаткової відпустки.

Ухвалою від 15 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (арк. спр. 18-19).

Від представника ГУНП в Луганській області 01 березня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 29-32).

У спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми спеціального законодавства, а тому посилання позивача на норми загального трудового законодавства є безпідставними.

Законом України «Про національну поліцію», Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) передбачено виплату грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, яка проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

В наказі від 24.06.2016 № 411о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції визначено виплатити позивачу компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 19 діб. Позивач з наказом про звільнення ознайомлений та не оскаржив, а тому позовні вимоги є передчасними та такими, що суперечать законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260.

Також відповідач зазначає, що позивачем наведено неправильний розрахунок компенсації, оскільки відповідно до листа Старобільського РУП ГУНП в Луганській області від 17.02.2020 № 948/111/43-2021 тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби, тому залишок невикористаних днів відпустки ОСОБА_1 за 2015 рік складає 4 доби (за один повний місяць служби в 2015 році).

Відповідно до ймовірного розрахунку, який проведено УФЗБО ГУНП в Луганській області (довідка від 23.02.2021 № 215/111/22-2021) на день звільнення грошове забезпечення позивача складало 9620,00 грн, відповідно одноденний розмір грошового забезпечення позивача - 320,67 грн, грошова компенсація за 4 дні невикористаної в 2015 році відпустки - 1263,43 грн.

Також від ГУНП в Луганській області 01 березня 2021 року надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду (арк. спр. 24-27).

Ухвалою від 10 березня 2021 року зобов`язано позивача надати до суду пояснення щодо клопотання ГУНП в Луганській області про залишення адміністративного позову без розгляду (арк. спр. 43).

Від позивача 12 березня 2021 року надійшли письмові пояснення щодо клопотання ГУНП в Луганській області про залишення адміністративного позову без розгляду (арк. спр. 46-50).

Ухвалою від 30 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ГУНП в Луганській області про залишення адміністративного позову без розгляду (арк. спр. 52-53).

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою від 30 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 54).

Керуючись частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

З копій виданих на ім`я позивача паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, посвідчення УБД встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій (арк. спр. 8-10, 11, 12).

Дослідженням копій наказів ГУНП в Луганській області від 07.11.2015 № 8 о/с, від 24.06.2016 № 411 о/с, довідки про проходження служби в ОВС та в Національній поліції України встановлено, що позивач у період з 24.09.1993 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 24.06.2016 в Національній поліції України, з 24.06.2016 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу), з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 27 років 04 місяці 21 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпусткою у кількості 19 діб (арк. спр. 13, 14, 33).

Згідно з копією довідки Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 27.04.2016 № 2509/111/43-2016 за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 позивач не використав відпустку в обсязі 7 діб (арк. спр. 15).

Однак, згідно з довідкою Старобільського РУП ГУНП в Луганській області від 17.02.2020 № 948/111/43-2021 відповідно до частини четвертої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» щорічна чергова оплачувана відпустка позивача за 2015 рік складає 4 доби (арк. спр. 36).

За даними довідки УФЗБУ ГУНП в Луганській області від 26.04.2019 № 441/111/22-2019 про доходи, копія якої надана до матеріалів справи, загальна сума грошового забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по 24.06.2016 складає 7817353 грн, зокрема травень 2016 року - 13016,00 грн (арк. спр. 16).

В довідці УФЗБО ГУНП в Луганській області від 23.02.2021 № 215/111/22-2021 наведено орієнтовний розрахунок компенсації за невикористані дні додаткової та основної відпустки за 2015 рік, здійснений з розрахунку грошового забезпечення позивача на день звільнення 24.06.2016 - 9620,00 грн (посадовий оклад - 3400,00 грн, спеціальне звання - 2200,00 грн, вислуга років (45 %) - 2520,00 грн, премія - 1500,00 грн), за 4 доби невикористаної в 2015 році відпустки (арк. спр. 35).

Судом встановлено, що спірним є право позивача на компенсацію всіх невикористаних днів відпустки, кількість днів невикористаної позивачем в 2015 році відпустки, а також порядок розрахунку такої компенсації.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З вищевикладеного слідує, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, зокрема, до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року в справі № 320/3843/20.

Зважаючи на вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, який є обов`язковим до врахування судом при виборі і застосуванні норм до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач мав право на отримання при звільненні зі служби в поліції компенсації за всі дні невикористаної в 2015 році відпустки, а відповідач безпідставно її не сплатив.

Щодо кількості днів невикористаної позивачем в 2015 році відпустки, суд зауважує, що в матеріалах справи наявні довідки, видані за місцем проходження служби позивачем, які містять відмінну кількість діб невикористаної позивачем в 2015 році відпустки.

Так, в довідці Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 27.04.2016 № 2509/111/43-2016 вказано, що позивач за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 не використав відпустку в обсязі 7 діб.

Проте, згідно з довідкою Старобільського РУП ГУНП в Луганській області від 17.02.2020 № 948/111/43-2021 щорічна чергова оплачувана відпустка позивача за 2015 рік складає 4 доби.

Суд відхиляє як неналежний доказ довідку Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 27.04.2016 № 2509/111/43-2016, оскільки в ній вказано інформацію про кількість невикористаних позивачем діб відпустки без врахування положень частини четвертої статті 93 Закону № 580-VIII, якою встановлено, що у році вступу на службу в поліції тривалість чергової відпустки обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта).

Так, за матеріалами справи позивач з 07 листопада 2015 року прийнятий на службу в поліцію, тобто, 2015 рік є роком вступу на службу в поліцію, в якому позивач пропрацював лише один повний місяць служби - грудень.

Відповідно, суд погоджується з твердженнями відповідача, що невикористана позивачем в 2015 році відпустка складає 4 доби (45 дні відпустки : 12 місяців х 1 повний місяць служби = 3,75 днів, який заокруглюється до 4 діб).

Що стосується наведених сторонами розрахунків компенсації за невикористані дні відпустки, то суд не перевіряє правильність таких розрахунків та не дає їм правової оцінки, оскільки на час розгляду даної справи спірним є право позивача на отримання компенсації за всі дні невикористаної відпустки, а не тільки за рік звільнення. Відповідно питання щодо правильності розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки мають вирішуватися вже після вирішення питання про наявність права на таку компенсацію. До нарахування та виплати цієї компенсації позивачу між сторонами спір щодо правильності здійсненого обрахунку відсутній, а в суду відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені. Тобто на час розгляду даної справи між сторонами в цій частині спір ще відсутній.

Оскільки суд надає правову оцінку в межах предмету спору, що існує на час розгляду справи, а не того, що ймовірно виникне між сторонами у майбутньому, надання правової оцінки таким твердженням сторін виходить за межі предмета доказування та є передчасним.

Що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає, що відповідачем при звільненні позивача зі служби в поліції питання нарахування та виплати останньому компенсації на невикористану в 2015 році відпустку не вирішувалось, тому суд вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту порушених прав, ніж обраний позивачем, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 4 доби невикористаної в 2015 році відпустки, зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за 4 доби невикористаної в 2015 році відпустки. Саме такий спосіб захисту, на думку суду, у повній мірі відповідає об`єкту порушених прав позивача та є ефективним.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд зважає на обраний Верховним Судом спосіб захисту прав позивача в зразковій справі № 620/4218/18.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження: 93406, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Вілєсова, будинок 1, код за ) про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 4 доби невикористаної в 2015 році відпустки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 4 доби невикористаної в 2015 році відпустки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова