Справа № 826/15393/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ №826/15393/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ірмід»
до Головного управління ДПС у м. Києві
проскасування податкових повідомлень-рішень
за участю представників позивача: - Кириченка М.Ю., Шморгуна Р.М.;

представника відповідача - Пінчука Б.В.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірмід» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступником якого в подальшому визначено Головне управління Державної податкової служби у м. Києві), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 21 липня 2017 року та № від 21 липня 2017 року, винесені Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі акту №296/26-15-14-01-03/30675233 від 12 липня 2017 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ІРМІД».

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що висновки, до яких дійшов контролюючий орган за результатами документальної позапланової виїзної перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з наведеними в акті контрагентами, та на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, базуються на припущеннях, не підтверджених документально фактами та документами, та протирічать нормам Податкового кодексу України і чинного законодавства України.

Окрім того, в порушення норм пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган не розглянув скаргу позивача на податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, а відтак, згідно пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

В подальшому, ігноруючи приписи пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, через 39 днів після дати, з якої скарга вважається повністю задоволеною на користь позивача, контролюючий орган виніс рішення, яким у задоволенні скарги відмовлено, що в свою чергу, є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог.

На спростування задекларованих позивачем господарських операцій вказував на відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів, виробничого обладнання, устаткування, транспортних засобів, складських приміщень та інше, що, на переконання відповідача, свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності та те, що господарські взаємовідносини носять характер «фіктивності», створені без мети настання правових наслідків. Отже винесені податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу фінансових зобов`язань є правомірними та узгоджуються з положеннями податкового законодавства.

В червні 2018 року позивач змінив підстави позову, за якими окрім підстав, викладених у первісному позові, додатково вказував на висновки експерта №02/03-18 та на факти необізнаності стосовно стану правосуб`єктності своїх контрагентів, при цьому отримавши реально від них товари (роботи чи послуги).

Судом зупинялось провадження у даній справі у зв`язку з проведенням судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРМІД», про що складено Акт від 12 липня 2017 року №296/26-15-14-01-03/30675233 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРМІД», податковий номер 30675233, тел./факс: , адреса електронної пошти: з питань, що стали предметом оскарження».

Перевіркою встановлено порушення, зокрема:

-підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України; пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV; пунктів 5, 7 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290; пункту 2.4 статті 2 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88; Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» - встановлено заниження податку на прибуток в сумі 1 280 582 грн, в т.ч. за 2014 в сумі - 680 926 грн, за 2015 - 583 069 грн та за 2016 - 16 587 грн;

-пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 593 329 грн, в т.ч. по періодам: - квітень 2014 на суму - 45 743 грн; - травень 2014 - на суму 69 755 грн; - червень 2014 на суму - 69 786 грн; - липень 2014 - на суму 71 275 грн; - серпень 2014 - на суму - 60 504 грн; - вересень 2014 - на суму - 123 771 грн; - жовтень 2014 на суму - 121 761 грн; - листопад 2014 на суму - 55 205 грн; - грудень 2014 на суму - 67 559 грн; - січень 2015 на суму - 51 055 грн; - лютий 2015 на суму - 60 916 грн; - березень 2015 на суму - 161 458 грн; - квітень 2015 на суму - 70 513 грн; - травень 2015 на суму - 46 187 грн; - червень 2015 на суму - 106 846 грн; - липень 2015 на суму - 72 235 грн; - серпень 2015 на суму - 55 690 грн; - вересень 2015 на суму - 56 079 грн; - жовтень 2015 на суму - 82 918 грн; - листопад 2015 на суму - 53 103 грн; - грудень 2015 на суму - 30 899 грн; - лютий 2016 на суму - 9 050 грн; - березень 2016 на суму - 32 591 грн; - квітень 2016 на суму - 18 430 грн.

Податковий орган за наслідками перевірки, встановлюючи порушення норм податкового законодавства, дійшов висновку про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Еколайн СТ» (ТОВ «Фірма «Поділля-16»), ТОВ «Катрейдімпекс» (ТОВ «Продмаркет-інком»), ПП «Діслав» (ПП «Іструм»), ТОВ «Атланта-Пром» (ТОВ «Північна Брама»), ТОВ «Креалтрейд», ТОВ «БРОМ ФОРС», ТОВ «ГОЛД ТРЕЙД», ТОВ «ДЕВКАЛІОН ГРУП», ТОВ «Вейсес» (ТОВ «ВЕСТ-ТРЕЙДІНГ ЛТД»), ТОВ «Комп`ютерс Арт», ТОВ «Сільник», ТОВ «ЕКА СТРОЙ ПЛЮС», ТОВ «ВІЄН ЛТД», ТОВ «МАЛАВІ», ТОВ «ІСТВУД ГРУП», ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖІ», ТОВ «НЬЮ СТОРІ», ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ», ТОВ МЕРКУРІ ІННОВЕЙШН», ТОВ «АГРО СПЕКТР», ТОВ «МАРС-РІЧІ» (ТОВ «ФАБІАТ»), ТОВ «БК» ПРОФБУД-2015».

На підставі Акту перевірки від 12 липня 2017 року №296/26-15-14-01-03/30675233 відповідачем 21 липня 2017 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 1 408 045,00 грн та нараховано штрафних санкцій на суму 352 011,00 грн, а також податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 1 280 582,00 грн та нараховано штрафних санкцій на суму 174 379,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою вих. №29 від 22 серпня 2017 року, яка згідно штампу Державної фіскальної служби України, зареєстрована останньою за вх. №25175/6 від 22 серпня 2017 року.

Матеріали справи містять рішення Державної фіскальної служби України від 20 жовтня 2017 року №23740/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарги, яким скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

При цьому, зі змісту згаданого рішення Державної фіскальної служби України вбачається, що рішенням ДФС від 11 вересня 2017 року №20197/6/99-99-11-01-02-25 строк розгляду скарги було продовжено до 20 жовтня 2017 року (включно).

Слід зазначити, що відповідачем копії рішення ДФС від 11 вересня 2017 року №20197/6/99-99-11-01-02-25 про продовження строку розгляду скарги, як і доказів повідомлення позивача про таке рішення, не надано.

Щодо суті виявлених порушень слід вказати на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірмід» у перевіряємий податковим органом період було платником податку на додану вартість.

Видами діяльності товариства є: 33.12 - ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 46.66 - оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням; 47.41 - роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; 95.11 - ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування.

У перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з контрагентами: ТОВ «Еколайн СТ» (ТОВ «Фірма «Поділля-16»), ТОВ «Катрейдімпекс» (ТОВ «Продмаркет-інком»), ПП «Діслав» (ПП «Іструм»), ТОВ «Атланта-Пром» (ТОВ «Північна Брама»), ТОВ «Креалтрейд», ТОВ «БРОМ ФОРС», ТОВ «ГОЛД ТРЕЙД», ТОВ «ДЕВКАЛІОН ГРУП», ТОВ «Вейсес» (ТОВ «ВЕСТ-ТРЕЙДІНГ ЛТД»), ТОВ «Комп`ютерс Арт», ТОВ «Сільник», ТОВ «ЕКА СТРОЙ ПЛЮС», ТОВ «ВІЄН ЛТД», ТОВ «МАЛАВІ», ТОВ «ІСТВУД ГРУП», ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖІ», ТОВ «НЬЮ СТОРІ», ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ», ТОВ МЕРКУРІ ІННОВЕЙШН», ТОВ «АГРО СПЕКТР», ТОВ «МАРС-РІЧІ» (ТОВ «ФАБІАТ»), ТОВ «БК» ПРОФБУД-2015».

Так, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Еколайн СТ» (ТОВ «Фірма «Поділля-16»), а саме останнє поставляло позивачу товар (вузол подачі паперу, інвертер, модуль проявки, тонер, катридж).

На виконання господарських операцій оформлені відповідні первинні бухгалтерські документи, підписані зі сторони контрагента громадянином ОСОБА_1 .

Виписані на адресу ТОВ «Ірмід» податкові накладні зареєстровані в ЄДР.

Оскільки за інформацією податкового органу досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Фірма «Поділля-16» входила до конвертаційного центру, виявленого працівниками СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області в рамках розслідування кримінального провадження, та з урахуванням того, що за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року ТОВ «Фірма «Поділля-16» не придбавалось товару з номенклатурою, яка зазначена в зареєстрованих податкових накладних на адресу ТОВ «Ірмід», - контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та цим контрагентом.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Катрейдімпекс» (ТОВ «Продмаркет-інком»), то останнє здійснювало позивачу продаж товарів (принтери, катриджі, накопичувачі, тонери).

На виконання господарських операцій оформлені відповідні первинні бухгалтерські документи.

Виписані на адресу ТОВ «Ірмід» податкові накладні зареєстровані в ЄРПН.

Висновок щодо нереальності задекларованої господарської операції відповідач зробив на підставі даних досудового слідства щодо службових осіб ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА». За даними слідства під час розмитнення товарів зазначені особи подали до митних органів недостовірні відомості щодо коду товару «відходів та брухту легованої сталі», що призвело до фактичного ненадходження до бюджету митних платежів. «…На території м. Києва функціонує група осіб, яка використовуючи реквізити СГД з ознаками «ризикових», в т.ч. ТОВ «Продмаркет-інком»… надають послуги щодо експортного та імпортного оформлення ТМЦ використовуючи схеми ухилення від сплати податків».

Також за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року в Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлено придбання ТОВ «Продмаркет-інком» товару з номенклатурою, яка зазначена в зареєстрованих податкових накладних на адресу ТОВ «Ірмід».

Щодо взаємовідносин з ПП «Діслав» (ПП «Іструм») - в березні 2014 року ПП «Діслав» поставило на адресу позивача товар (тонер картридж, картридж, модуль реєстрації та інше). За наслідками господарської операції складені видаткові та податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН.

Висновок щодо нереальності задекларованої господарської операції відповідач зробив на підставі даних досудового слідства щодо службових осіб ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА» щодо ухилення від сплати податків під час розмитнення товарів в порушення митного законодавства.

Також за період з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року в Єдиному реєстрі податкових накладних не встановлено придбання ПП «Діслав» товару з номенклатурою, яка зазначена в зареєстрованих податкових накладних на адресу ТОВ «Ірмід».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Атланта-Пром» (ТОВ «Північна Брама», - 23 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Атланта-Пром» було укладено договір №23/04/14, згідно якого ТОВ «Атланта-Пром» зобов`язувалось постачати та передавати у власність позивача товар (картридж, ємкість для відпрацьованого тонеру, відеокарта, очисник для принтера тощо).

За наслідками господарської операції виписані податкові накладені, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Висновок щодо нереальності задекларованої господарської операції відповідач зробив на підставі даних досудового розслідування, а саме, що в ході досудового розслідування було отримано ухвалу суду на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за якою знаходились офісні приміщення конвертаційного центру. В ході проведеного обшуку було вилучено печатки, установчі документи, бухгалтерську та податкову звітність ряду підприємств, в т.ч. ТОВ «Північна Брама».

Крім того, за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року згідно даних ЄРПН ТОВ «Північна Брама» не придбавало товар, що був поставлений ТОВ «Імрід».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Креалтрейд» - останнє здійснювало позивачу продаж товарів (вузол подачі тонеру, тонер-картридж Xerox, картридж).

Господарські операції оформлені первинними документами, зареєстрованими (податкові накладні) в ЄРПН.

Однак, як стверджує відповідач, за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року ТОВ «Креалтрейд» не придбавало товару, який поставлявся на адресу позивача.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ЕКА СТРОЙ ПЛЮС» висновок щодо нереальності задекларованої господарської операції відповідач зробив на підставі даних досудового розслідування, згідно яких допитаний директор ТОВ «ЕКА СТРОЙ ПЛЮС» ОСОБА_2 показав, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду. Відтак контролюючий орган вважав, що підприємство створено з метою прикриття незаконної діяльності, пов`язаної з наданням послуг з мінімізації податкових зобов`язань, відповідно господарські операції містять фіктивний характер.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ», то податковим органом в результаті дослідження податкової звітності цього контрагента проаналізовано ланцюг постачання товарів (робіт, послуг) відповідно до даних ЄРПН та встановлено неможливість відстеження ланцюга постачання (робіт, послуг).

Крім того, згідно протоколу допиту громадянина ОСОБА_3 , останній не мав жодного відношення до діяльності ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ.

Відтак контролюючий орган вважав, що ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ створено з метою прикриття незаконної діяльності, пов`язаної з наданням послуг з мінімізації податкових зобов`язань, відповідно господарські операції містять фіктивний характер.

По взаємовідносинах позивача з ТОВ «ГОЛД ТРЕЙД» відповідач дійшов висновку щодо нереальності господарських операцій з тих підстав, що громадянин ОСОБА_4 , як засновник ТОВ «ГОЛД ТРЕЙД» показав, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду та ніякого відношення до діяльності цього підприємства не мав.

Щодо інших контрагентів, зазначених в акті перевірки, то податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між ними та позивачем з огляду на те, що по цим підприємствам ведеться досудове розслідування, а також простежується невідповідність придбаних та реалізованих товарів, робіт у постачальників.

Згідно висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 26 квітня 2016 року №К/800/49498/14 у справі №810/5891/13, господарські операції для визначення податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією з яких є наявність ділової мети.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року по справі №21-1359а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України аналізуючи відповідні норми Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України, а також Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" серед іншого зазначила, що первинний документ згідно з наведеним визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний, заперечуючи проти доводів суб`єкта владних повноважень, в свою чергу навести переконливі докази в обґрунтування реальності вчиненої господарської операції.

В листі від 21 листопада 2016 року №20011/5/99-99-10-01-16 ДФС України зазначає, що висновок про реальність господарської операції для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2018 року по справі №804/939/16 та від 26 лютого 2019 року по справі №826/9534/1 вказує на лише інформативний характер податкової інформації, наявної в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів по ланцюгах постачання, яка не є належним доказом в розумінні процесуального закону, а також щодо індивідуального характеру відповідальності, за якої порушення вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності певним постачальником товару у ланцюгу постачання товару не може бути підставою для висновку про порушення покупцем такого товару вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, а тому такий платник податку не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України, у відповідності до постанови від 27 березня 2012 року №21-737во10, предметом доказування у таких справах становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 27 березня 2018 року №816/809/17 (№К/9901/1349/17), норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Згідно правової позиції колегії суддів Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 28 липня 2015 року №803/2406/14, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах "Булвес" АД проти Болгарії" (рішення від 22 січня 2009 року за заявою №3991/03), "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії" (рішення від 18 березня 2010 року за заявою №6689/03), "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (рішення від 23 липня 2002 року за заявою №36985/97), "Полторацький проти України" (рішення від 29 квітня 2003 року за заявою №38812/97) вказав на правило "індивідуальної юридичної відповідальності", за яким платник податків не повинен нести відповідальність за порушення допущені його контрагентами, зокрема щодо неможливості покладення на платника податків відповідальності за невиконання її постачальником обов`язків щодо декларування ПДВ за умови відсутності доказів наявності шахрайської схеми щодо ПДВ, про яку компанія заявник була обізнана чи могла бути обізнана.

Тобто, вирішення податкових спорів із урахуванням принципу індивідуальної відповідальності платника податків цілковито узгоджується із наведеною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, наведені у статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 44.1 вказаної статті, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За частиною першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, за наведеного, до обов`язків платників податків відноситься ведення обліку тих показників податкової звітності, що пов`язані з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі документів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, забороняється формування таких показників на підставі даних, не підтверджених відповідними документами.

Первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкта оподаткування.

В свою чергу, фактичне здійснення господарської операції повинно викликати зміни в структурі активів, зобов`язань та власному капіталі підприємства, а отже може слугувати її підтвердженням.

У постанові від 30 серпня 2019 року Київ №К/9901/7254/18, №804/17176/14 Верховний Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За змістом мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року №К/9901/3191/18, 826/2747/13-а для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Задекларовані позивачем господарські операції підтверджені первинними бухгалтерськими документами і відповідають основній діяльності позивача, визначеній статутними та іншими статистичними документами.

Відповідачем не спростована подальша реалізація позивачем придбаних у контрагентів товарів.

Щодо доводів відповідача з приводу наявності протоколів допиту контрагентів позивача: директора ТОВ «ЕКА СТРОЙ ПЛЮС» ОСОБА_2 , громадянина ОСОБА_3 як керівника ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ, засновника ТОВ «ГОЛД ТРЕЙД» ОСОБА_4 , в яких останні повідомляли про непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності очолюваних ними підприємств, то зокрема як повідомили громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підприємства зареєстрували за грошову винагороду, що свідчить про обізнаність та безпосередню участь в реєстрації на їх ім`я цих підприємств.

В той же час чинне податкове законодавство не покладає обов`язку добросовісного платника податку перевіряти дійсний намір особи, зареєстрованої в якості керівника підприємства - контрагента на особисту участь у господарській діяльності.

Під час здійснення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи, послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таких висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17.

Слід зазначити, що на час вирішення даної справи по суті відсутні вироки щодо керівників контрагентів позивача, які заперечували свою участь у господарській діяльності ввірених їм вище зазначених підприємств.

Щодо не встановлення податковим органом за наслідками дослідження ЄРПН придбання контрагентами позивача товарів по ланцюгу постачання, в подальшому поставлених позивачу, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції суду касаційної інстанції, податкова інформація, яку було використано відповідачем в ході податкової перевірки позивача та яка зокрема стала підставою для висновків про виявлені даною перевіркою порушення вимог податкового законодавства саме позивачем, не є імперативною ознакою протиправності діяльності суб`єкта господарювання та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Зокрема у справі №460/143/19 Верховний Суд вказав, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер і не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та з урахуванням того, що під час розгляду справи відповідач не навів обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «Ірмід», збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, відсутність факту виконання задекларованих угод, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави, суд погоджується із доводами позивача щодо невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам.

Також, відповідач не навів доказів на користь свого висновку про формальне документування позивачем господарських операцій з відповідними контрагентами за відсутності руху активів за цими господарськими операціями, а саме не спростував руху коштів в якості плати за поставлений товар.

Оскільки фактичний рух активів, а саме реальне понесення витрат позивачем у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності відповідачем не спростовано, суд зауважує, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання, а в даному випадку контрагентами позивача вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності - не може бути підставами для висновку про порушення позивачем, як покупцем цих товарів (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, а тому такий платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів, адже судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність позивача щодо правосуб`єктності його контрагентів та злагодженості дій між ними.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 04 червня 2020 року №340/422/19 та від 27 лютого 2020 року №813/7081/14.

Крім того, за висновком експерта №02/03-18, складеного 05 червня 2018 року, висновки акту перевірки Головного управління ДФС у м. Києві від 12 липня 2017 року №296/26-15-14-01-03/30675233 щодо заниження ТОВ «Ірмід» податку на прибуток на загальну суму 1 280 582,00 грн та заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 1 593 329,00 грн нормативно та документально не підтверджуються.

За висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №5107 за матеріалами адміністративної справи №826/15393/17, складеного 20 листопада 2020 року, - в обсязі наданих документів висновки акту перевірки Головного управління ДФС у м. Києві від 12 липня 2017 року №296/26-15-14-01-03/30675233 щодо заниження ТОВ «Ірмід» податку на прибуток на загальну суму 1 454 961,00 грн та заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 1 760 056,00 грн не підтверджуються.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, при розгляді даної адміністративної справи відповідач не виконав покладений на нього обов`язок та не довів належними і допустимими доказами правомірності прийнятих ним та оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, а відтак наявні підстави для визнання заявлених позовних вимог такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 48 225,26 грн. та витрат на проведення судово-економічної експертизи у розмірі 65 376,00 грн. відповідно до рахунку №627 від 16 березня 2020 року та акту №5107 від 20.11.2020, згідно якого попередня оплата складає 65376,00 грн., загальна вартість 65376,00 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірмід» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21 липня 2017 року та податкове повідомлення-рішення № від 21 липня 2017 року, винесені Головним управлінням ДФС в м. Києві на підставі Акту №296/26-15-14-01-03/30675233 від 12 липня 2017 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірмід».

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірмід» (01004, м. Київ, вул. Басейна, 23, кв. 28, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 48 225,26 грн та витрат на проведення судової експертизи у розмірі 65 376,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року.