Справа № 160/16960/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛЛ ІН" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
18.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ФІЛЛ ІН (далі ТОВ ФІЛЛ ІН, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вказує, що в акті інспекційного відвідування зазначено, що між ТОВ ФІЛЛ ІН в особі директора Побийвовка С.А. та двомастами вісімдесятьма фізичними особами було укладено договори про надання послуг, які відповідають умовам Цивільного кодексу України та не містять ознак трудових відносин. З аналізу договорів про надання послуг можна дійти висновку, що вони за своїм змістом мають ознаки цивільно-правових договорів і не передбачають виникнення трудових відносин. Позивач зазначає, що в лютому 2020 року договори з фізичними особами, за позицією відповідача, не порушували норми КЗпП України, а у вересні 2020 року порушують, хоча правовідносини з цього приводу законодавцем не змінювались. Всі фізичні особи, що виконують певні роботи за договорами про надання послуг надали додаткові пояснення, які інспектор праці Лазарєв І.М. відмовився долучати до висновків перевірки. Отже, висновок за результатами інспекційного відвідування не відповідає дійсним обставинам справи, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
18.12.2020 року позивачем подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.01.2021 року.
13.01.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що за наслідками інспекційного відвідування встановлено фактичний допуск до роботи 30 робітників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим порушено вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24, ч.ч. 1,2 ст. 26 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року. У ході інспекційного відвідування були відібрані письмові пояснення у працівників та встановлено, що їм виплачується мінімальна заробітна плата регулярно, працюють за правилами внутрішнього трудового розпорядку, виконують вказівки менеджера ТОВ ФІЛЛ ІН ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що надані працівниками пояснення щодо характеру їх виконуваної роботи, режиму роботи, оплати праці за виконану роботу, свідчать про те, що вони фактично мають трудові відносини з товариством. Отже, оскаржувана постанова прийнята правомірно та не підлягає скасуванню.
15.01.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача про перенесення розгляду справи.
18.01.2021 року на електрону адресу суду представником позивача направлено відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з позицією відповідача, заявленою у відзиві, та вказано, що опитані інспекторами особи правилам внутрішнього трудового розпорядку Товариства не підпорядковані, оскільки внутрішній трудовий розпорядок Товариства не відповідає тому розпорядку, що наданий ними в поясненнях. Навпаки, з їх пояснень випливає, що вони мають виконувати роботу, пристосовуючись до внутрішнього трудового розпорядку шахт ПАТ Криворізький залізорудний комбінат, а саме: Гвардійська, Октябрська, Родіна, Тернівська, з якими вони у трудових відносинах не перебували, а виконували роботи, на які їх підрядило Товариство. При укладанні цивільно-правових договорів представником ТОВ Філл Ін надавались роз`яснення підрядникам, щодо того, що вони не є працівниками, від них не витренується заяви про прийом на роботу, трудові книжки ними не надаються. Проводилась бесіда, який саме договір з ними укладається, порядок надання ними послуг/виконання робіт, порядок та умови сплати винагороди. Представником позивача зазначає, що особи не завжди розуміють різницю між трудовими та цивільно-правовими відносинами. ТОВ Філл Ін при виплаті винагороди підрядникам сплачуються всі відповідні податки та збори згідно з чинним законодавством: ПДФО, ЄСВ та військовий збір, що жодним чином не шкодить інтересам держави.
У підготовче засідання, призначене на 19.01.2021 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено підготовче засідання на 26.01.2021 року.
У підготовче засідання, призначене на 26.01.2021 року, з`явились представники сторін. Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.02.2021 року для можливості подання представником відповідача додаткових доказів.
У підготовче засідання, призначене на 08.02.2021 року представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.02.2021 року.
19.02.2021 року представником позивача подано заяву про долучення додатків до матеріалів справи, а саме копії пояснень субпідрядника ОСОБА_2 .
19.02.2021 року представником позивача подані додаткові пояснення, в яких вказано, що позивача не повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. Оскільки інспекційне відвідування відбулось на території ПАТ Криворізький залізорудний комбінат, позивачем суду надано копію договору про надання послуг №25-06/19Ф/550 від 25.06.2019 року, укладеного позивачем з вказаним підприємством. Саме на підставі вказаного договору, ТОВ Філл Ін уклало з фізичними особами цивільно-правові договори на виконання послуг з прибирання приміщень та послуг прання і ремонту спецодягу. Умовами договору про надання послуг №25-06/19Ф/550 від 25.06.2019 року передбачено, що до категорії Персонал виконавця відносяться субпідрядники, з якими були укладені договори. Пояснення, що були відібрані посадовою особою відповідача у контрагентів позивача, викладені цими особами під тиском працівника Держпраці. На думку позивача, статистично неможливо опитати 30 осіб та отримати від них ідентичні відповіді на всі запитання, при чому надані однаковими словами з використанням однакових мовних оборотів. Пояснення були записані під диктовку самого інспектора. Наданий відповідачем відеозапис не може прийматись судом, як доказ, оскільки зазначений носій інформації записаний невідомою особою на невідомому пристрої, не зазначений в акті перевірки, як доказ із записом фіксування подій при здійсненні інспекційного заходу.
У підготовче засідання, призначене на 22.02.2021 року, з`явились представники сторін. Судом закрито підготовче засідання у справі та ухвалено перейти до розгляду справи по суті. Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 15.03.2020 року.
25.02.2021 року представником позивача подано додаткові пояснення з викладенням правової позиції, аналогічної заявленій в позовній заяві та відповіді на відзив.
15.03.2021 року представником відповідача надано додаткові пояснення, в яких вказано, що в ході інспекційного відвідування були відібрані письмові пояснення у працівників та встановлено, що їм виплачується мінімальна заробітна плата регулярно, працюють за правилами внутрішнього трудового розпорядку, виконують вказівки менеджера ТОВ ФІЛЛ ІН ОСОБА_1 . Відповідно до п. 10 Порядку №823 інспектори Держпраці мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.
У судове засідання, призначене на 15.03.2021 року, з`явились представники сторін. Проти подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечували.
15.03.2021 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
16.03.2021 року представником позивача подані додаткові пояснення на пояснення відповідача, з викладенням правової позиції, аналогічної заявленій в позовній заяві та відповіді на відзив.
17.03.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Останній проведений захід державного контролю - інспекційне відвідування проводився з 07.02.2020 року по 20.02.2020 року, акт від 20.02.2020 року №ДНІ7269/1854/АВ, припис про усунення виявлених порушень не видавався.
Перевіркою проведеною шляхом аналізу наданих документів охоплено період з січня 2020 року по вересень 2020 року та встановлено наявність трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛЛ ІН" та 30 працівниками, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_2 .
Не погодившись з актом інспекційного відвідування, 06.10.2020 року позивачем направлено заперечення.
Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно зі статті 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та
c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:
i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;
iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;
iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків
Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пп. 5 п. 4 та п. 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340 (далі - Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
У додаткових поясненнях позивач вказує на те, що його не було повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу, посилаючись на норми Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року.
Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Абзацом 2 п. 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
Відповідно до п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку №509, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
На виконання вимог Порядку № 509 12.10.2020 року на адресу суб`єкта господарювання було відправлено рекомендованим листом повідомлення про отримання документів інспекційного відвідування уповноваженою особою.
Згідно з п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

На підставі акту винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, та направлено на адресу позивача.

Суд звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи не було додано доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу.

Штраф у розмірі 1 500 000 грн., який було застосовано до позивача, є суттєвим. Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 року у справі №813/3415/18.

Верховним Судом, також, вказано, що Порядок № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 у справі №813/3415/18 зазначив, що з`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується.

Судом не встановлено та відповідачем не доведено факт ухилення позивачем від одержання повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу.

Пунктом 14 Порядку №823 передбачено права об`єктів відвідування під час проведення інспекційного відвідування, проте, враховуючи, що позивач не був повідомлений про проведення інспекційного відвідування і йому про це не було відомо, позивач був позбавлений можливості реалізувати надані йому законом права, в тому числі подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта або припису; перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці; фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото-та відеотехніки.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Представником відповідача до матеріалів справи не додано жодного доказу про належне повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу.

З огляду на що, суд приходить до висновку про неналежне повідомлення позивача стосовно розгляду справи, і, як наслідок, позбавлення позивача належного права подати пояснення стосовно суті встановлених порушень та обґрунтувати свою правову позицію.

В силу ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом не встановлено дотримання відповідачем принципу прийняття рішення, передбаченого ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України прийняття рішення з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, дотримання принципу рівності перед законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН55828/3085/АВ-ФС/163 від 19.11.2020 року прийнята з порушенням процедури прийняття без належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу з порушенням прав позивача.

Отже, вказана постанова № ДН55828/3085/АВ-ФС/163 від 19.11.2020 року підлягає скасуванню судом з огляду на процедурні порушення її прийняття.

Додатково, суд звертає увагу, що не надає правову оцінку встановленим порушенням, виявленим під час проведення перевірки, оскільки на стадії перевірки дотримання процедури винесення оскаржуваної постанови виявлено порушення її прийняття, що нівелює наслідки застосування штрафу оскаржуваною постановою.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч. 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідача № ДН55828/3085/АВ-ФС/163 від 19.11.2020 року прийнята не у спосіб, передбачений чинним законодавством, з порушенням права позивача на належний розгляд справи, а отже підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 21020,00 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями від 22.12.2020 року №177, від 14.12.2020 року №425 та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 630,60 грн, що документально підтверджується платіжним дорученням № 426 від 14.12.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 21650,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись, ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛЛ ІН" (вул. Стартова, буд. 3, м. Дніпро, 49000, ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, буд. 1Д, м. Дніпро, 49107, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН55828/3085/АВ-ФС/163 від 19.11.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛЛ ІН" () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21650 (двадцять одна тисяча шістсот п`ятдесят) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський