Справа № 640/1452/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Київ № 640/1452/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Центр гідроізоляції і покрівлі» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Центр гідроізоляції і покрівлі» (далі також - ТОВ «Центр гідроізоляції і покрівлі», позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 жовтня 2020 року № 2 та №2 (далі також - оскаржувані рішення).

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 09 лютого 2021 року, зокрема, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали, надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

За правилами статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», зокрема, ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого входить Головне управління ДПС у м. Києві () та утворено відокремлений підрозділ юридичної особи публічного права Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку по заміну відповідача у справі його правонаступником ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 25 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року співробітниками відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за червень 2020 року, за результатами якої був складений акт перевірки від 14 вересня 2020 року №51/26-15-07-02-04/37024912.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 21 жовтня 2020 року № 2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2020 року на 329 991, 00 грн.;

- від 21 жовтня 2020 року № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 506 150, 00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 404 920, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 101 230, 00 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Колесо-Юг» (за договором - постачальник) та ТОВ «Центр гідроізоляції і покрівлі» (за договором - покупець) було укладено договір від 30 березня 2020 року № 300320-1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити покупцю визначений цим Договором товар, а саме: лакофарбову продукцію в асортиментів, розчинники, гідроізоляційні смоли, мастику, герметики та інші побідні товари (за договором - товар), а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначеним цим Договором прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до положень п. 4 вказаного договору, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі» на умовах DDP. Місце постачання: Україна, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 10-Б.

При поставці партії товару постачальник зобов`язаний передати покупцю наступні документи: рахунок фактуру, видаткову накладну.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було складено наступні документи: специфікація № 1 (додаток № 1) до договору № 300320-1 від 30 березня 2020 року (т. 1 а.с. 64); специфікація № 2 (додаток № 2) до договору № 300320-1 від 30 березня 2020 року (т. 1 а.с. 65); видаткові накладні від 01 квітня 2020 року №№ РН-00000005, РН-00000008, РН-00000009, РН-00000010, РН-00000018, РН-00000017, РН-00000015, РН-00000012, РН-00000007, (т. 1 а.с. 66-74), видаткові накладні від 06 квітня 2020 року №№ РН-00000022, РН-00000020, (т. 1 а.с. 75-76), видаткові накладні від 07 квітня 2020 року №№ РН-00000024, РН-00000023, (т.1 а.с. 77-78), видаткові накладні від 08 квітня 2020 року №№ РН-00000033, РН-00000025, (т. 1 а.с. 79-80), видаткові накладні від 09 квітня 2020 року №№ РН-00000035, РН-00000028, РН-00000030, (т. 1 а.с. 81-83), видаткові накладні від 22 квітня 2020 року №№ РН-00000045, РН-00000047, (т. 1 а.с. 84-85), видаткова накладна від 28 квітня 2020 року № 130 (т. 1 а.с. 86); рахунки-фактури від 01 квітня 2020 року № СФ-0000005 (т. 1 а.с. 87), від 22 квітня 2020 року № СФ-0000045 (т. 1 а.с. 88) та від 28 квітня 2020 року № 130 (т. 1 а.с. 89); платіжні доручення від 30 квітня 2020 року № 536, від04 травня 2020 року № 543, від 22 червня 2020 року № 642, від 23 червня 2020 року № 643, від 17 липня 2020 року № 725, від 21 липня 2020 року № №737, 739, від 23 липня 2020 року № 743, від 28 липня 2020 року № 752, від 28 липня 2020 року № 754, від 07 вересня 2020 року № 898, від 08 вересня 2020 року № 906, від 09 вересня 2020 року № 912, від 10 вересня 2020 року № 920 (т. 1 а.с. 95-108); податкові накладні від 06 квітня 2020 року №№ 20, 22 (т. 1 а.с. 109, 129), від 01 квітня 2020 року №№ 18, 10, 12, 17, 8, 9, 15, 7, 5 (т. 1 а.с. 111-117, 119, 130), від 28 квітня 2020 року № 120 (т. 1 а.с. 118), від 22 квітня 2020 року №№ 45, 47 (т. 1 а.с.120-121), від 09 квітня 2020 року №№ 30, 28, 35 (т. 1 а.с. 122, 123, 126), від 08 квітня 2020 року №№ 25, 33 (т. 1 а.с. 124, 127), від 07 квітня 2020 року №№ 23, 24 (т. 1 а.с. 125, 128).

22 червня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Келдінг Лайт Торг» (за договором - постачальник) та ТОВ «Центр гідроізоляції і покрівлі» (за договором - покупець) було укладено договір №220620-1, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю визначений цим договором товар будівельного призначення в асортименті (за договором - товар), а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначеним цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна за одиницю товару визначаються у рахунках та остаточно узгоджується сторонами у видаткових накладних.

Відповідно до положень п. 4 вказаного договору, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі» на умовах DDP. Місце постачання: Україна, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 10-Б.

При поставці партії товару постачальник зобов`язаний передати покупцю наступні документи: рахунок фактуру, видаткову накладну.

На підтвердження виконання вимог зазначеного договору позивач надав суду копії: видаткової накладної від 25 червня 2020 року № 19 (т. 1 а.с. 135); рахунку-фактури від 25 червня 2020 року № 19 (т. 1 а.с. 136); платіжних доручень від 15 липня 2020 року № 715 та від 17 липня 2020 року № 724 (т. 1 а.с. 139-140); податкової накладної від 25 червня 2020 року № 19 (т. 1 а.с. 141).

Також, 22 червня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МЕРІДІАН ЛАЙН» (за договором - постачальник) та ТОВ «Центр гідроізоляції і покрівлі» (за договором - покупець) укладено договір № 230620-1 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю визначений цим договором товар будівельного призначення в асортименті (за договором - товар), а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначеним цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна за одиницю товару визначаються у рахунках та остаточно узгоджується сторонами у видаткових накладних.

Відповідно до положень п. 4 вказаного договору, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі» на умовах DDP. Місце постачання: Україна, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 10-Б.

При поставці партії товару постачальник зобов`язаний передати покупцю наступні документи: рахунок фактуру, видаткову накладну.

На підтвердження виконання вимог зазначеного договору позивач надав суду копії: видаткової накладної від 25 червня 2020 року № 49 (т. 1 а.с. 145); рахунку-фактури від 25 червня 2020 року № 49 (т. 1 а.с. 146); платіжних доручень від 15 липня 2020 року № 714 та від 07 серпня 2020 року № 797 (т. 1 а.с. 149-150); податкової накладної від 25 червня 2020 року № 49 (т. 1 а.с. 151).

Крім того, на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій з контрагентами, позивачем були додатково надані копії: товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с. 90-94, 137, 147); листа ТОВ «Колесо-Юг» від 28 квітня 2020 року №04/11 з питань сертифікації (т. 1 а.с. 131): паспорту якості від 25 червня 2020 року № 2 (т. 1 а.с. 138); паспорту якості від 25 червня 2020 року № 12 (т. 1 а.с. 148).

Співробітники податкового органу в акті перевірки вказують на те, що порушення ТОВ «Центр гідроізоляції і покрівлі» вимог податкового законодавства стало наслідком включення до складу податкового кредиту з ПДВ суми податку, сплаченого в результаті проведення господарських операцій з ТОВ «Колесо-Юг», ТОВ «Келдінг Лайт Торг», ТОВ «Мерідіан Лайн».

За наслідками опрацювання даних ІС «Податковий блок», ТОВ «Мерідіан Лайн» зареєстровано 16 березня 2020 року Слов`янською міською радою; перебуває за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Київській області (м. Бориспіль); основний вид діяльності - 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування; засновник, директор, головний бухгалтер в період взаємовідносин ОСОБА_1 ; звітність з податку на прибуток не подавалась; в перевіряємому періоді кількість працівників на підприємстві становила 6 осіб; в ході аналізу виданих та зареєстрованих податкових накладних в червні 2020 року встановлено, що дане підприємство, крім зазначених товарів, декларувало в адресу інших СГД реалізацію наступних товарів та послуг: будівельно-монтажні роботи, послуги по супроводженню сайту та інші товари (т. 1 а.с. 21).

ТОВ «Келдінг Лайт Торг» зареєстровано 19 березня 2020 року Слов`янською міською радою; перебуває за основним місцем обліку в ГУ ДПС в Одеській області (Малиновський район м. Одеси); основний вид діяльності - 46.21 - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; засновник, директор, головний бухгалтер в період взаємовідносин ОСОБА_2 ; звітність з податку на прибуток не подавалась; в перевіряємому періоді кількість працівників на підприємстві становила 8 осіб; в ході аналізу виданих та зареєстрованих податкових накладних в червні 2020 року встановлено, що дане підприємство, крім зазначених товарів, декларувало в адресу інших СГД реалізацію наступних товарів та послуг: будівельно-монтажні роботи, послуги по супроводженню сайту та інші товари (т. 1 а.с. 22).

ТОВ «Колесо-Юг» перебуває за основним місцем обліку в ГУ ДПС в Одеській області (Овідіопольський район); основний вид діяльності - 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля; засновник, директор, головний бухгалтер в період взаємовідносин ОСОБА_3 ; звітність з податку на прибуток не подавалась; в перевіряємому періоді кількість працівників на підприємстві становила 3 особи (т. 1 а.с 27).

Також відповідач зазначає, що ТОВ «Колесо-Юг» відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень є фігурантом у кримінальних провадженнях.

Зокрема, в акті перевірки контролюючий орган зазначає, що надані товарно-транспортні накладні містять неточності, складені з ненаведеним усіх обов`язкових реквізитів (у деяких не зазначено код ЄДРПОУ підприємства-перевізника, не зазначено номер посвідчення водія, вказано не повний реєстраційний номер транспортного засобу, відсутня інформація щодо вантажно-розвантажувальних операцій і т.д.).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти зазначені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначено іншого), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

При цьому, за правилами п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні адміністративної справи № 809/1337/17 (постанова від 04 вересня 2018 року) Верховним Судом було сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Так, з метою підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце з його контрагентами, позивачем було надано суду копії відповідних документів, у тому числі первинних, а саме: договорів поставки, видаткових та податкових накладних, рахунків-фактур та платіжних доручень.

Зазначені документи, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Щодо дефектності наданих позивачем товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № К/9901/3335/17 дійшов висновку про те, що товарно-транспортна накладна та подорожній лист не належать до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, а відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дефектність у наданих суду товарно-транспортних накладних, в межах спірних правовідносин, не є достатньою підставою для висновку про безтоварний характер операцій з поставки продукції, оскільки мова йде про правильність формування податкового кредиту за взаємовідносинами купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей, а не за взаємовідносинами з перевезення.

Також суд критично оцінює твердження податкового органу відносно того, що ТОВ «Колесо-Юг» відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень є фігурантом у кримінальних провадженнях, оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною 2 якої визначено, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На думку суду, сам факт проведення досудового розслідування не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом, внаслідок чого підлягає перевірці кожне податкове правопорушення і здійснення комплексного дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених, серед іншого, такою ухвалою, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій. Як встановлено судом з наявних в матеріалах справи первинних документів, правильність складання яких під сумнів відповідачем на ставиться, господарські операції в рамках договорів позивача з його контрагентом фактично відбулись та спричинили реальні правові наслідки, за якими позивачем було сформовано податковий облік, в тому числі і податковий кредит.

Крім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства, а тому як було вже зазначено вище, необхідно встановлення фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями контрагентів. Проте під час з огляду справи таких фактів встановлено не було.

Наведена правова позиція узгоджується з обов`язковими до врахування висновками Верховного Суду, наведеними у його постанові від 05 лютого 2019 року по справі №810/1967/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 826/6280/13-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 813/4931/13-а та від 06 лютого 2018 року у справі № 802/4940/14.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства.

Наведена позиція суду узгоджується із сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема в постанові від 08 серпня 2018 року у справі № 820/4428/17.

На думку суду, відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення ТОВ «Колесо-Юг», ТОВ «Келдінг Лайт Торг», ТОВ «Мерідіан Лайн» поставки товару позивача без мети настання реальних наслідків та нереальність здійснення господарством постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу ТОВ «Центр гідроізоляції та покрівлі».

Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

А як наслідок, неправомірними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку, є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення не відповідає наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям, а тому наявні підстави для визнання його протиправним та скасування в судовому порядку.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 542, 11 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Центр гідроізоляції і покрівлі» (04112, місто Київ, вулиця Т.Шамрило, будинок 3-Б, квартира 27, с/гурт; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 21 жовтня 2020 року № 2 та №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Центр гідроізоляції і покрівлі» понесені останнім судові витрати у розмірі 12 542, 11 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот сорок дві гривні одинадцять копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк