Справа № 360/1884/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 квітня 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/1884/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсії без обмежень її максимального розміру у розмірі 90% від заробітної плати згідно довідки прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 10- 148вих-19;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру з розрахунку 90% від заробітної плати без обмежень її максимального розміру та виплатити заборгованість пенсії з 01.05.2019, згідно довідки прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 10-148вих- 19.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі № 360/1884/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмежень її максимального розміру у розмірі 90% від заробітної плати згідно довідки прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 10-148вих-19. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру з розрахунку 90% від заробітної плати без обмежень її максимального розміру та виплатити заборгованість пенсії з 01.05.2019, згідно довідки прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 10-148вих- 19.

05 квітня 2021 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду від позивача до суду надійшла заява про встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України у справі № 360/1884/20, яка обґрунтована тим, що відповідач не виконує рішення суду щодо виплати пенсії позивачу за період з 01.05.2019 по 31.08.2020. Факт невиконання рішення суду підтверджується постановами про накладення штрафу від 23.11.2020.

З посиланням на статтю 382 КАС України позивач просить суд зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області подати протягом одного місяця з дати прийняття рішення за результатами розгляду цього клопотання звіт про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі № 360/1884/20.

Ухвалою суду від 07.04.2021 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення призначити до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 15 квітня 2021 року.

Відповідач правом щодо надання письмових пояснень щодо виконання/невиконання рішення Луганського окружного адміністративного суду 11 червня 2020 року у справі № 360/1884/20 в частині виплати заборгованість пенсії з 01.05.2019 не скористався.

Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства, зокрема, є: обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного видно, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України Про виконавче провадження. Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд звертає увагу на те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт.

Суд також зазначає, що зазначена норма законодавства не є імперативною та передбачає право суду на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, приймати рішення про наявність або відсутність підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України Про виконавче провадження).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України Про виконавче провадження врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Вказаний порядок встановлений ст. 63 Закону України Про виконавче провадження, зокрема в ч. 1 цієї статті зазначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви про встановлення судового контролю, позивачем зазначено, що 02.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. На теперішній час на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла відповідь від управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (боржника), з якої вбачається, що боржником здійснено перерахунок мені пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру з розрахунку 90 % від заробітної плати без обмежень її максимального розміру з 01.05.2019 року, згідно довідки прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 10-148вих- 19. Разом з тим, заборгованість за період 01.05.2019 по 31.08.2020 фактично не виплачена, як наслідок, 23.11.2020 державним виконавцем, відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5 100 грн. Копію постанови направлено боржнику для виконання.

Згідно інформації про виконавче провадження на сайті Міністерства юстиції України боржник в особі управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області станом на 15.04.2020 рішення суду не виконав в повному обсязі. Доказів того, що виконавче провадження закінчено суду не надано (а.с. 158).

Отже, виконавче провадження не закінчено та триває, тобто державним виконавцем здійснюються дії в рамках повноважень, наданих ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що примусовий порядок виконання рішення ще не завершений, оскільки дії відповідача щодо невиконання рішення перевіряються відповідним органом Державної виконавчої служби, та без надання належної оцінки відповідним органом, суд не може стверджувати, що встановлені законом заходи примусового виконання рішення суду наразі є вичерпаними.

Відтак, станом на день подання позивачем клопотання, що розглядається, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату.

Отже, суд не бачить підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк у цій справі, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством можливості для належного та повного виконання рішення суду.

Крім того, суд вважає заначити, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" від 13.03.2017 № 3, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України також наголосив, що наведене є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту із накладенням штрафу.

Отже, у разі звернення позивача із заявою про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття рішення у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду 10 грудня 2018 року у справі № 807/2358/15 (адміністративне провадження № К/9901/45276/18).

З огляду на викладене, зважаючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення, та враховуючи, що встановлення зазначеного зобов`язання є правом суду, а не його обов`язком, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України у справі № 360/1884/20.

Керуючись ст. ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов