Справа № 640/1919/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Київ № 640/1919/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо»
до третя особа Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович
провизнання протиправними дій та скасування постанови від 12.01.2021 року.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кременчукм`ясо» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович ( з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64103505 від 12.01.2021 року.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у справі в порядку визначеному статтями 268-271,287, Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем що не було враховано ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про стягнення виконавчого основної винагороди, яку можна прийняти до виконання має бути винесена не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, а тому переривання строків визначених у ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» не застосовується до постанов про стягнення з боржника основної винагороди, які виносяться вже у відкритих виконавчих провадженнях. Крім того, третьою особою не виконано наказ Господарського суду Полтавської області №917/1339/16 виданого 24.10.2017 року в повному обсязі, а тому відповідач протиправно відкрив провадження на всю суму стягнення з боржника основної винагороди. З урахуванням вищезазначеного позивач вважає що дії відповідача, щодо прийняття постанови від 12.01.2021 року є протиправними, а сама постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних заперечує у повному обсязі з підстав того, що згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі зокрема постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди. Відповідно, постанова про стягнення основної винагороди №59552631 від 15.07.2019 року у розумінні Закону України « Про виконавче провадження» є виконавчим документом. Оскільки постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 15.07.2019 року ВП №59552631 приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася в межах основного провадження, вказана постанова є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття. А отже строк її пред`явлення до виконання був перерваний і починає обраховуватися з початку моменту завершення виконавчого провадження, у межах якого вона виконувалася. Крім того, відповідач зазначає, що перед прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження ним встановлено, що виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому він зобов`язаний прийняти виконавчий документ до виконання. У зв`язку із цим у задоволені позову на думку відповідача має бути відмовлено.

Третя особа надала до суду письмові пояснення, згідно з якими проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з підстав зазначених у них.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та третя особа заперечили проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях долучених до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08 квітня 2021 року присутні учасники справи не заперечували щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Володимировичем відкрито виконавче провадження про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» основної винагороди у сумі 55 957 661,55 грн., щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди №59552631 виданої 15.07.2019 року приватним виконавцем Скрипником Володимиром Леонідовичем.

Вважаючи дії державного виконавця протиправними та не погоджуючись з оскаржуваною постановою в частині, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIIІ).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 4 Закону №1404-VIII до виконавчого документа визначено наступні вимоги:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» 39601, Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста 48, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (вул. Січових Стрільців (Артема) 60, місто Київ, 04050, код ЄДРПОУ 0980777,69 грн. заборгованості по відсоткам, 55 430 344,5грн. пені за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 10622099, 61 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам, 205280,45 грн. витрат по сплаті судового збору, щодо примусового виконання наказу №917/1339/16 виданого 24.10.2017 року Господарським судом Полтавської області. Пунктом 3 даної постанови вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у порядку статті 31 Закону України «Про органи, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

15 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 55 957 661,55грн.

21 грудня 2020 року на адресу третьої особи надійшла заява ТОВ «Фінтакт» про повернення виконавчого документа стягувача на підставі п.1 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі якої, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області 21.12.2020 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що 12 січня 2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача - приватного виконавця Скрипника В.Л. про примусове виконання рішення, а саме постанови про стягнення з боржника основної винагороди.

Перед прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження або про повернення без прийняття виконавчого документа виконавцем перевірено виконавчий документ на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021р. ВП №64103505.

Стосовно доводів позивача, щодо того, що переривання строків визначених у ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не застосовується до постанов про стягнення з боржника основної винагороди, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно, постанова про стягнення основної винагороди №59552631 від 15.07.2019р. є виконавчим документом.

У період з дати прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди (15.07.2019р.) по дату закінчення виконавчого провадження (21.12.2020р.) постанова про стягнення з боржника основної винагороди перебувала на виконанні в межах виконавчого провадження №59552631 у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа переривався і розпочинається 21.12.2020 року та обраховується у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2020 року по справі №826/7708/17 та постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року по справі №816/823/17.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем не було враховано ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про стягнення виконавчого основної винагороди, яку можна прийняти до виконання має бути винесена не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа та наказ Господарського суду Полтавської області №917/1339/16 виданого 24.10.2017 року в не виконано у повному обсязі, суд зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №64103505, у межах якого позивачем оскаржується дії відповідача та постанова про відкриття виконавчого провадження, відкрито на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.12.2020 року, винесеної у межах виконавчого провадження № 59552631, якою згідно з пунктом 3 постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця передано на виконання у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому позивачем не надано суду жодного доказу визнання протиправними дій, у тому числі, визнання протиправною постанови про повернення виконавчого дркумента стягувачу від 21.12.2020 у виконавчому провадженні № 59552631 та її скасування, як і визнання протиправними чи скасування постанов від 15.07.2019р. про відкриття виконавчого провадження та про стягнення основної винагороди приватного виконавця у ВП № 59552631.

Крім того, суд зазначає, що предметом позову є постанова про відкриття виконавчого провадження, яка прийнята відповідачем, а обгрунтування позивача в цій частині позову стосуються неправомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця та неправомірності постанови про повернення виконавчого документа в частині стягнення, які прийняті третьою особою, не оскаржені у цій справі та не підлягають дослідженні в даному судовому розгляді.

Так, фактичними мотивами, які спонукали позивача звернутись з цим позовом до суду, є незгода зі стягненням з нього основної винагороди, проте, слід врахувати, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є окремими виконавчими документами. Відтак, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, а постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, має наслідком стягнення з боржника вже визначеної суми.

Зазначене свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо твердження представника позивача про наявність розбіжностей між сумою основної винагороди приватного виконавця, що зазначена в постанові про стягнення основної винагороди приватного виконавця, та сумою в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження з її примусового виконання, суд зазначає наступне:

В заяві про примусове виконання рішення, третьою особою зазначено, що враховуючи те, що в ході організації виконавчих дій в межах виконавчого провадження №59552631 частково стягнуто основну винагороду у сумі 78 433, 94 грн., а тому стягненню підлягає лише залишок нестягнутої основної винагороди у сумі 55 879 227,61 грн. (55 957 661,55грн. - 78 433,94грн.).

Як вбачається судом з оскаржуваної постанови в ній зазначена сума стягнення 55 879 227,61 грн., така ж сама сума визначена і в постанові про стягнення основної винагороди від 15.07.2019р. Згідно пояснень представника відповідача, дані вноситься у виконавчому провадженні до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в якій зазначаються згідно рішення, яке підлягає примусовому виконанню. В подальшому приватним виконавцем враховано суму основної винагороди, яка вже стягнута та стягнення здійснюється виходячи з суми 55 879 227,61 грн. А тому суд не бере до уваги дану обставину, як за підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки наявність технічної описки не може впливати та свідчити про неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021р.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2021р. є правомірними, а постанова від 12.01.2021р. ВП №64103505 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження".

У зв`язку із цим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кременчукм`ясо» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУКМ`ЯСО» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.В. Амельохін