Справа № 300/961/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. справа № 300/961/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хорта А.Р.,

представники сторін - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)

про визнання протиправною та скасування постанови від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47515442, винесену начальником Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.11.2020 заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О. в порушення вимог статей 27, 40, 42, 63 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн. у виконавчому провадженні № 47515442 з виконання виконавчого листа № 347/2218/13-ц, виданого 12.02.2014 Косівським районним судом. В обґрунтування протиправності зазначеної постанови від 12.02.2014 про стягнення виконавчого збору, позивач вказав на те, що підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення. Так, на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» про повернення виконавчого листа Косівського районного суду № 347/2218/13-ц від 12.02.2014 без виконання, відповідач прийняв постанову від 13.11.2020 у виконавчому провадженні № 47515432 про повернення виконавчого документа стягувачу. Водночас, 13.11.2020 заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О. прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн. у виконавчому провадженні № 47515442, тоді як державним виконавцем не вчинено жодних заходів з примусового виконання виконавчого листа № 347/2218/13-ц. Так, відповідачем не було стягнуто фактично жодних коштів чи майна, а сума виконавчого збору вирахувана в розмірі 10% від суми заборгованості, яка вказана у виконавчому документі, незважаючи на те, що такий збір має вираховуватися від фактично повернутої, стягнутої суми або вартості майна боржника. Також на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 зіслалася на висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначені у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3202/18. За вказаних обставин, позивач вважає, що відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн., а тому постанову від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47515442 належить скасувати.

Ухвалою суду від 19.03.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунула недоліки.

01.04.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 12.04.2021.

12.04.2021 на електронну пошту Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засіданні 12.04.2021 явку свого представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву та копій матеріалів виконавчого провадження суду не подав. При цьому, відповідач був повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду, що підтверджується відомостями з веб-сайту установи зв`язку «Укрпошта» про вручення 06.04.2021 поштового відправлення з ухвалою про відкриття провадження від 01.04.2021 та позовною заявою з доданими до неї документами.

Щодо неявки сторін та не подання відповідачем відзиву та копій матеріалів виконавчого провадження.

Особливості розгляду окремих категорій адміністративних справ, в тому числі, що визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України закріплені, зокрема, в статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 3 якої неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Окрім цього, частиною 4 вказаної статті встановлено 10-денний строк на розгляд такої справи після відкриття провадження у справі.

Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засіданні явку свого представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву та копій матеріалів виконавчого провадження суду не подав.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, враховуючи вказані процесуальні норми та процесуальні обставини, а також скорочені строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за такої явки сторін та на підставі наявних матеріалів справи.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2013 задоволено позов ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Івано-Франківського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 : з метою задоволення вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі Івано-Франківського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4174 від 28.03.2008 року на загальну суму 626603,43 грн.: звернено стягнення на предмет іпотеки, якими є земельні ділянки площею 0,4997 га., що знаходяться селі Яворів Косівського району Івано-Франківської області, а саме земельна ділянка площею 0,2051 га., кадастровий номер 26:236:891:01:02:002:0058 та земельна ділянка площею 0,2946 га., кадастровий номер 26:236:891:01:02:002:0059, які належать ОСОБА_1 , що передані ОСОБА_1 в іпотеку згідно договору іпотеки № 888 від 28.03.2008 року.

12.02.2014 на виконання вищевказаного рішення від 07.10.2013 Косівський районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий лист № 347/2218/13-ц, а Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрив виконавче провадження № 47515442.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, 13.05.2015 відкрито виконавче провадження № 47515442.

ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» звернулась до відповідача із заявою про повернення виконавчого листа Косівського районного суду № 347/2218/13-ц від 12.02.2014 без виконання.

За результатом розгляду вищевказаної заяви, відповідач прийняв постанову від 13.11.2020 у виконавчому провадженні № 47515432, якою: повернув виконавчий документ стягувачу; припинив чинність арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а.с. 7).

13.11.2020 заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О. прийнято постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_1 , виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн. у виконавчому провадженні № 47515442 з виконання виконавчого листа № 347/2218/13-ц, виданого 12.02.2014 Косівським районним судом (а.с. 8).

09.12.2020 заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63838783 з виконання постанови від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн. у виконавчому провадженні № 47515442 (а.с. 9).

Вищевказані постанови від 13.11.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу, від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору та від 09.12.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63838783, направлено на адресу позивача поштовим зв`язком та отримано ОСОБА_1 03.03.2021, що підтверджується копією поштового конверта (а.с. 10).

Враховуючи не подання відповідачем доказів протилежного, суд дійшов висновку про те, що про порушення своїх прав, прийнятою постановою від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору, позивач дізналася 03.03.2021. Позов подано суду 12.03.2021 згідно відбитки на конверті, в якому направлено до суду позов. Отже, позивач не пропустила строк звернення до суду з цим позовом.

Вважаючи протиправною постанову Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 13.11.2020 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47515442, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому просить скасувати вказану постанову.

Оцінка аргументів сторін. Норми права, якими керувався суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду.

Отже, як встановлено судом, виконавчий лист Косівського районного суду № 347/2218/13-ц від 12.02.2014 у виконавчому провадженні № 47515432 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

13.11.2020 заступником начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджуком І.О. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн. у виконавчому провадженні № 47515442 з виконання виконавчого листа № 347/2218/13-ц, виданого 12.02.2014 Косівським районним судом (а.с. 8).

Позивач вважає, що державним виконавцем не вчинено жодних заходів з примусового виконання виконавчого листа № 347/2218/13-ц від 12.02.2014, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн.

Оцінивши правомірність спірної постанови, суд зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Оскільки виконавче провадження № 47515432 відкрито 13.05.2015, тобто відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, то згідно пункту 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIII, то після набрання чинності цим законом - 05.10.2016, виконавчі дії проводяться згідно Закону № 1404-VIII.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинної до 28 серпня 2018 року (в редакції закону, на яку посилається позивач), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) можна зробити висновок про те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Судом встановлено, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП № 47515442 від 13.11.2020 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62660,34 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі № 347/2218/13-ц від 12.02.2014 року.

Отже, державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 62660,34 грн.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20, від 28 січня 2021 у справі № 420/769/19.

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ураховуючи у цій справі наявні докази вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на стягнення боргу з позивача (накладення арешту на майно), саме тому зазначені дії виконавця мають бути окреслені певним результатом виконання (суму, яку фактично стягнуто у зв`язку із виконанням, залишок нестягнутої суми), оскільки законодавець на момент початку примусового виконання чітко визначив, що виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Таким чином, суд уважає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 28 січня 2021 у справі № 420/769/19.

Відтак у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові.

Таким чином, суд вважає, що підстави позову, викладені позивачем в позовній заяві є частково помилковими. В спірному випадку підставою задоволення позову є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки в процесі виконання судового рішення становище боржника - ОСОБА_1 було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України. За такого висновку, суд вважає, що в зв`язку зі встановленим судом фактом протиправності постанови від 13.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, з метою ефективного захисту порушеного права позивача від порушення з боку відповідача, необхідно згадану постанову скасувати.

Отже, позов ОСОБА_1 до Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) належить задовольнити: визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджука І.О. від 13.11.2020 у виконавчому провадженні № 47515442 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію № 36589 від 25.03.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 908,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сіреджука Івана Олексійовича від 13.11.2020 у виконавчому провадженні № 47515442 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 62660,34 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Косівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ідентифікаційний код - 34701701, вулиця Незалежності, 85, місто Косів, Косівський район, Івано-Франківська область, 78600) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , село Великий Рожин, Косівський район, Івано-Франківська область, 78654) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , село Великий Рожин, Косівський район, Івано-Франківська область, 78654.

Відповідач: Косівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ідентифікаційний код - 34701701, вулиця Незалежності, 85, місто Косів, Косівський район, Івано-Франківська область, 78600.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Рішення складене в повному обсязі 12 квітня 2021 р.