Справа № 540/1587/21
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/1587/21

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвої Юлії Олександрівни, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

встановила:

ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області ( далі - відповідач-1), Реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвої Юлії Олександрівни ( далі - відпоавідач-2), ОСОБА_2 ( відповідач-3), в якому просить

- визнати протиправним та скасувати розпорядженням голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 17.12.2020р. № 600 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва гр. ОСОБА_2 "

- скасувати рішення реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвої Юлії Олександрівни від 30.12.2020 р. № 56010425 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий № :02:001:1329 за гр. ОСОБА_2 .

Разом з позовом позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони гр. ОСОБА_2 вчиняти будь які дії, як безпосередньо так і через третіх осіб, відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1329, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту с. Стрілкове на території Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області, направлені на відчуження земельної ділянки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. ( частина 2 цієї статті).

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя вказує про таке.

Як вбачається зі змісту позову, вказані вимоги позивачка обґрунтовує тим, що будучи членом сім`ї загиблого військовослужбовця - учасника АТО, вона 20 березня 2015 р. звернулась до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,08га на території Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області. На підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 07.05.2015 р. № 212 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,08 га на території Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області за адресою: АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту с. Стрілкове на території Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області, позивачкою було укладено договір з ТОВ "Проектна будівельна компанія Зеніт" на розроблення документації із землеустрою, в процесі розроблення якої встановлено точний розмір земельної ділянки - 0,0675 га., та на теперішній час розроблена документація із землеустрою перебуває на експертизі. Проте, 17.12.2020 р. розпорядженням Генічеської районної державної адміністрації № 600 затверджено проект землеустрою та передано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0675 га. для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер :02:001:1329. Отже, надавши перевагу гр. ОСОБА_2 , який відповідно до приписів Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має однакове першочергове право на отримання земельних ділянок, позивачка вважає, що Генічеська районна державна адміністрація прийняла протиправне рішення, оскільки із заявою про бажання отримати у власність вказану земельну ділянку вона звернулась ще у 2015 р. і на теперішній час є чинним розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 07.05.2015 р. № 212 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім того, позивачка вважає, що наслідком скасування розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 17.12.2020р. № 600 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва гр. ОСОБА_2 " є скасування рішення реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвою Ю.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 56010425 від 30.12.2020 р., яким здійснено державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за власником ОСОБА_2 .

Отже, підставою звернення до суду з даним позовом є порушені права та законні інтереси позивачки щодо отримання спірної земельної ділянки у власність внаслідок прийняття Генічеською районною державною адміністрацією та реєстратором Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвою Ю.О. вищевказаних оскаржуваних рішень про передачу спірної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. ( частина 2 цієї статті).

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суддя вказує про таке.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу приписів частини першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, якщо визнання незаконним рішення суб`єкта владних повноважень впливає на права іншої особи, то в такому випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права у подібних правовідносинах викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 727/10968/17, 03.04.2019 у справі № 727/1002/17, від 21.08.2019 у справі № 305/216/18, від 09.10.2019 у справі №605/567/17.

У постанові від 09.10.2019 у справі №605/567/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). З аналізу вимог статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права.

При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову. За своїм змістом земельний спір, що виник із розпорядження уповноваженим органом землею, є складним і комплексним із правової точки зору. При прийнятті рішення про передачу земельної ділянки у власність ці органи, з одного боку, перебувають у статусі суб`єкта владних повноважень, а з другого - реалізують право власності на землю територіальної громади. Крім того, таке рішення як правовий акт індивідуальної дії є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею у суб`єктів приватного права.

Оспорювання рішення органу місцевого самоврядування поглинається спором про речове, приватне право, яке як могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/8018/17).

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 17.12.2020 р. № 600 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0675 га. кадастровий номер :02:001:1329, на яку претендує позивачка.

При цьому, суд зазначає, що на підставі оскаржуваного рішення реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвої Юлії Олександрівни від 30.12.2020 р. № 56010425 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0675 га. для індивідуального дачного будівництва кадастровий номер :02:001:1329.

Отже, незважаючи на те, що предметом спору є розпорядження Генічеської Роздільнянської РДА Херсонської області, суть спірних вимог фактично полягає у захисті майнових прав на конкретну земельну ділянку, з одного боку позивачки, яка розробляє проект землеустрою і має намір отримати у власність земельну ділянку, а з другого боку - громадянина ОСОБА_2 , який ту саму земельну ділянку вже отримав у власність.

Таким чином, спір хоч і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єкта владних повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, проте визначальним є існування права власності у іншої особи на цю земельну ділянку, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Правомірність та добросовісність дій Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області щодо розпорядження земельною ділянкою може бути перевірено під час вирішення цивільно-правового позову щодо захисту прав позивачки на одержання земельної ділянки у власність.

Частиною першою статті 19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №305/216/18, від 14.11.2018 у справі № 826/240/16.

Враховуючи, що цей позов направлено на захист майнового права позивачки у сфері земельних відносин, при існуванні зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 , суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №580/3779/19, від 10 вересня 2020 року у справі №278/1783/19.

Відтак зважаючи на викладене, а також беручи до уваги суб`єктний склад сторін та предмет спору, суд дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом". У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду"", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом" національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи. ( п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України).

З огляду на суб`єктний склад сторін та сутність спору суддя вважає, що дані спірні правовідносини підлягають розгляду за нормами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статі 294 КАС України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 171, 243, 248 КАС України, суддя -

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, реєстратора Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області Надєєвої Юлії Олександрівни, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву, а також заяву про забезпечення позову разом із усіма доданими до них документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 109020100