Справа № 640/23477/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ № 640/23477/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, Міністерства внутрішніх справ України яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління поліції охорони в Київській області
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління поліції охорони в Київській області та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження у призначенні, нарахування та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України подати звіт про виконання рішення суду у строк - один місяць з дня набрання чинності рішенням в даній справі;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача судові витрати на правничу допомогу.

Мотивуючи вимоги позивач зазначає, що відповідач відмовив у призначені одноразової грошової допомоги з формальних підстав, не враховував висновки постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №756/16655/17, що в свою чергу порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 на отримання відповідної грошової допомоги.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність своїх дій та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову. Зокрема, представник відповідача вказує, що одноразова грошова допомога працівникам поліції охорони в разі загибелі (смерті) чи витрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції фінансується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної полії, що і було вказано у відповідному висновку. Окрім цього, представник МВС України зазначає, що на нього покладений обов`язок прийняти рішення щодо виплати грошової допомоги, однак не виплати такої допомоги.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначає, що належність відповідача підтверджено в адміністративних справах №826/1383/18, а право позивача на отримання одноразової грошової вимоги - в адміністративній справі №640/23477/20.

Представником третьої особи подано письмові пояснення по суті позовних вимог, у яких зазначає, що згідно установленої практики грошова допомога виплачується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працював інспектором охоронцем взводу №2 роти із забезпечення особистої безпеки спеціального батальйону «Титан».

22.04.2015 звільнений в запас згідно з пунктом 64 «б» (через хворобу). Даний факт підтверджується Витягом з наказу Управління Державної служби охорони від 22.04.2015 №51 о/с.

Вислуга років його на день звільнення у календарному обчисленні складає 23 роки 05 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 05 місяців 00 днів.

Відповідно до довідки форми №158/о №0013856 від 01.08.2017 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 70%.

Згідно із вказаною вище довідкою причиною втрати професійної працездатності є захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За результатами огляду ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, про що видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0664264.

У серпні 2017 року позивач звернувся з рапортом до начальника Управління національної поліції охорони в Київській області з проханням провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням II групи інвалідності у зв`язку з захворюванням пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

20.10.2017 позивач отримав лист №К-154-43/30/4/01-2017 з Управління поліції охорони в Київській області, в якому йому повідомлено про неприйняття позитивного рішення щодо здійснення одноразової виплати.

В подальшому, листом від 25.10.2018 позивачу повернуто матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, а саме: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається страхувальнику) АГ №0013856 від 01.08.2017, видану Спеціалізованою кардіологічною МСЕК №2 Сиївського міського центру медико-соціальної експертизи «Україна» (м. Київ); завірену приватним нотаріусом копію довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається застрахованій особі) АГ №0013856 від 01.08.2017, видану Спеціалізованою кардіологічною МСЕК №2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи «Україна» (м. Київ); завірену приватним нотаріусом копію довідки до акта огляду МСЕК (видається інваліду) АВ №0664264, видану 01.08.2017 Спеціалізованою кардіологічною МСЕК №2 Київського міського центру медико-соціальної експертизи «Україна» (м. Київ); копію картки реквізитів ПАТ КБ «ПриватБанк».

09.11.2017 позивач звернувся до МВС України зі зверненням, у якому зазначаючи про відсутність будь-яких пояснень стосовно неприйняття позитивного рішення щодо здійснення одноразової виплати, висловив прохання повідомити: чи було передано його документи та висновок щодо виплати грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності до МВС України та коли і яке рішення прийнято МВС України щодо грошової допомоги та на якій підставі.

У відповіді, що оформлено листом №15/2-К-546 від 03.11.2017, позивачу, із посиланням на нормативно-правові акти роз`яснено, що вирішення питання призначення та виплати йому, як працівнику міліції охорони, одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності належить до компетенції Національної поліції України та безпосередньо - Департаменту поліції охорони.

В свою чергу, 10.11.2017 позивач звернувся до Департаменту поліції охорони із зверненням, у якому просив Департамент поліції охорони прийняти рішення згідно з законодавством щодо призначення йому одноразової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності та надати розширену обґрунтовану письмову відповідь на його звернення. До звернення додано копію довідки серії АГ №0013856, копію заяви (рапорту) від 08.08.2017, копію наказу від 22.04.2015, копію листа МВС України №15/2-К-546.

Департаментом надано відповідь від 16.11.2017 №К-214, в якій посилаючись на положення статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядок №850 роз`яснено, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності буде можлива за умови затвердження МВС України висновку згідно з Порядком №850 та надходження коштів з Державного бюджету України на цю мету.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №756/16655/17 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, в зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (код за ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

На виконання вищевказаного рішення Міністерством внутрішніх справ України сформовано висновок за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності, де зазначено, що матеріали щодо призначення допомоги ОСОБА_1 згідно з висновком УПО в Київській області від 27.01.2020 не відповідає умовам підпункту 2 пункту 3 Порядку та безпідставно завищена. Заява ОСОБА_1 від 24.01.2020 не відповідає формі, установленій пунктом 7 Порядку. У надісланих матеріалах постанова військово-лікарської комісії, подання якої передбачено пунктом 7 Порядку, на дату установлення другої групи інвалідності відсутня (тут і надалі оскаржуваний та/або спірний висновок).

З урахуванням наведеного, відповідач дійшов до висновку, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 оформлені та надіслані УПО в Київській області з порушенням вимог Порядку.

Окрім цього, у спірному висновку міститься посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 13.10.2018 №834, Положення про Національну поліцію, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 та зроблено висновок, що виплата одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за умови відповідності матеріалів вимогам Порядку, повинна бути здійснена УПО в Київській області в установленому законодавством порядку за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує положення чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (далі - Закон №565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень якого, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

А згідно з частиною 2 статті 97 Закону №580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (надалі - Порядок), грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з пунктом 7 Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з пунктом 9 Порядку, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 14 Порядку встановлено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що Порядком, зокрема, пунктом 7 встановлено вимоги до заяви та копії документів, які необхідно долучити до останньої з метою отримання грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності. Разом з цим, пункт 14 Порядку визначає чіткі підстави для відмови у призначенні і виплаті грошової допомоги.

Як вбачається зі спірного висновку, відповідач вважає, що заява ОСОБА_1 від 24.01.2020 не відповідає формі, установленій пунктом 7 Порядку. У надісланих матеріалах постанова військово-лікарської комісії, подання якої передбачено пунктом 7 Порядку, на дату установлення другої групи інвалідності відсутня.

Згідно повідомлених третьою особою обставин 08.05.2020 Управління поліції охорони в Київській області повторно звернулось до МВС України листом №К-97/43/30/3/01-2020 із виправленим пакетом документів, проте, такі документи враховані не були, а третю особу повідомлено про прийняття висновку про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Між тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №826/1383/18 обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України; вичерпний перелік випадків, за яких може бути відмовлено у призначенні і виплаті спірної грошової допомоги, наведено у пункті 14 Порядку.

Аналізуючи зміст спірного рішення суд звертає увагу на те, що фактично МВС України на формальних підставах відмовило позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, передбачених пунктом 14 Порядку для відмови позивачу у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги.

Суд наголошує, що Порядком не передбачено вимоги наявності постанови військово-лікарської комісії на дату встановлення другої групи інвалідності, розрахунок грошової допомоги здійснений з урахуванням року встановлення інвалідності. При цьому, помилка у такому розрахунку не може бути самостійною підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що спірний висновок відповідача прийнятий за формальних підстав, без наявності умов передбачених пунктом 14 Порядку.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відмова у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги на підставі того, що виплата одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повинна бути здійснена УПО в Київській області в установленому законодавством порядку за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України була предметом розгляду в адміністративній справі №756/16655/17.

У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №756/16655/17 суд дійшов до висновку, що позивач має право на призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, протиправність відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу із наведених вище підстав встановлено судовим рішенням у справі №756/16655/17, а відтак, в контексті положень частини 4 статті 78 КАС України, доказуванню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене в сукупності суд вважає, що МВС України протиправно відмолено ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015. Як наслідок, наявні підстави для скасування спірного висновку та зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що такий спосіб захисту порушеного права позивача буде відповідати завданню адміністративного судочинства та в повній мірі забезпечувати відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів останнього.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Що ж стосується вимоги позивача про подання звіту про виконання судового рішення слід вказаними наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком, з урахуванням чого, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю в межах даної адміністративної.

Що ж стосується витрат на правничу допомогу слід вказати наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу є видами судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на їх відшкодування за умови підтвердження належними доказами.

Так, на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги №65/29/07 від 29.07.2020.

У відповідності до пункту 4.1 вказаного договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро суму в розмірі 10000,00 грн.

Згідно рахунку-фактури №7 від 04.08.2020 та квитанції від 06.08.2020 №0.0..1 позивачем сплачено на користь адвокатського бюро 10000,00 грн.

Згідно акту прийому-передачі наданої правової допомоги №1/20 від 28.09.2020 за договором про надання правової допомоги від 29.07.2020 виконавець надав, а замовник прийняв правничу допомогу у справі за позовом заявника за договором від 29.07.2020, а саме:

- консультації з клієнтом щодо узгодження правової позиції 500,00 грн.;

- аналіз нормативно-правових актів законодавства України щодо пенсійного забезпечення 500,00 грн.;

- первинний аналіз документів наданих клієнтом 1000,00 грн.;

- отримання доказів для позовної заяви, їх аналіз та систематизація, виготовлення копій документів 1000,00 грн.;

- підготовка та подання адвокатських запитів 1000,00 грн.;

- аналіз позиції відповідача за його відповіддю на адвокатський запит та визначення правової позиції позовної заяви 500,00 грн.;

- підготовка та подання позовної заяви 2000,00 грн.;

- представництво та захист інтересів в суді (відвідування суду для з`ясування стану справи, ознайомлення з матеріалами справи, розробка та подання клопотань та інших процесуальних документів) 2500,00 грн.;

- правове супроводження процесу виконання відповідачем судового рішення 1000,00 грн.

Також, представником позивача надано до суду розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність Серія ВН №000055 від 18.11.2015, ордер про надання правничої допомоги.

В той же час, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що такі витрати не є співмірними із складністю справи.

Проаналізувавши надані представником документи суд, по-перше, вважає за необхідне вказати, що у позовній заяві позивач вказував про витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн., у той час коли за наданими документами сума таких витрат становить 10000,00 грн.

По-друге, суд звертає увагу, що такий вид правничої допомоги, як правове супроводження процесу виконання відповідачем судового рішення станом на час розгляду адміністративної справи не може вважатися наданою послугою, оскільки рішення в адміністративний справі не набрало законної сили.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що послуга з аналізу нормативно-правових актів законодавства України щодо пенсійного забезпечення не відноситься до витрат понесених позивачем на правничу допомогу в межах даної адміністративної справи, оскільки спірні правовідносин врегульовані не законодавством про пенсійне забезпечення.

Також, варто відмітити, що згідно поданого акту позивачу надавалися дубльовані послуги з правничої допомоги, а саме отримання доказів для позовної заяви, їх аналіз та систематизація та підготовка подання, подання адвокатських запитів, аналіз позиції відповідача за його відповіддю на адвокатський запит та визначення правової позиції позовної заяви є за своєю суттю аналогічними. При цьому, виготовлення копій документів не може коштувати 1000,00 грн., а такі витрати не є співмірними.

Суд наголошує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (додаткові постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року № К/9901/5157/19 (№ 826/841/17) та від 24 жовтня 2019 року № К/9901/11712/19).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу, яка підлягає присудженню на користь позивача становить 7500,00 грн.

При цьому, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу судом враховано заперечення відповідача щодо їх розміру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10, ) за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління поліції охорони в Київській області (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, б. 8, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

3. Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

4. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження у призначенні, нарахування та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева