Справа № 640/19302/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Компанія Росток» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві № від 22.05.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в межах адміністративної справи №826/5555/18 задоволено адміністративний позов Головного управління ДФС у місті Києві та вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Компанія «Росток» кошти з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу у розмірі 19 895 882,95 грн. податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг).

При цьому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року розстрочено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2018 в адміністративній справі №826/5555/18 за позовом Головного управління ДФС у місті Києві до приватного акціонерного товариства «Компанія «Росток» про стягнення коштів рівними частинами по 100 000,00 грн. кожного місяця (протягом 11 місяців), починаючи з 01 жовтня 2018 року по 31 серпня 2019 року, та 18 795 882,95 грн. до 31 вересня 2019 року (останній місяць), з врахуванням вимог пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року в межах адміністративної справи №826/5555/18 розстрочено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2018 в адміністративній справі №826/5555/18 за позовом Головного управління ДФС у місті Києві до Приватного акціонерного товариства «Компанія «Росток» про стягнення коштів рівними частинами по 100 000 грн. кожного місяця (протягом 11 місяців), починаючи з 01 жовтня 2019 року по 31 серпня 2020 року, та 17 695 882,95 грн. до 30 вересня 2020 року (останній місяць), з врахуванням вимог пункту 129.4 статті 129 ПК.

Як вбачається з матеріалів справи 19.04.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку пункту 76.3 статті 76 ПК проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ПрАТ «Компанія Росток».

За результатами перевірки складено акт №8276/26-15-12-13-20, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, визначених пунктом 57.1 статті 57 ПК, які виникли на підставі податкової декларації з податку на додану вартість від 19.06.2018 №, податкового повідомлення-рішення від 12.06.2018 №347221213, податкової декларації з податку на додану вартість від 19.07.2018 №, податкового повідомлення-рішення від 12.06.2018 №347221213, податкової декларації з податку на додану вартість від 17.08.2018 №, від 19.09.2018 №, від 19.10.2018 №, від 18.01.2019 №, від 19.11.2018 №, від 19.01.2019 №.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 22.05.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 992 540 грн. застосовано штраф у розмірі 10 % в сумі 99 254 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом, підставою якого вказано неправомірність застосування до нього штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань, оскільки сплату відповідного податкового боргу було розстрочено рішеннями адміністративних судів.

З наведеними доводами погодився також і суд першої інстанції вказавши про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не враховано наявність розстрочення податкового боргу позивача та відсутність з боку останнього порушення строку податкових зобов`язань в порядку пункту 57.1 статті 57 ПК, що, у свою чергу, свідчить про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, як наслідок, необхідність їх задоволення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК , грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Нормами п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 32 ПК , зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки;

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК , платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.

Абзацом 1 п. 87.1 ст. 87 ПК визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, згідно п. 100.1, 100.2 ст. 100 ПК, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання.

Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

За несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Так, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 ПК, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Норми визначені пунктом 126.1 статті 126 ПК поширюються також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбувається і в примусовому порядку, на підставі рішення суду, щодо стягнення з рахунків у банках, що обслуговують платника податків, та за рахунок готівки податкового боргу.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту несплати податкового боргу у визначені строки, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Таким чином, слід наголосити, що розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 ПК.

Судове рішення про розстрочення виконання судового рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов`язання порівняно з тими, що визначені нормами ПК. Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 ПК. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених ПК, і не може нівелювати правове значення останніх.

Крім того, податковий борг за рішенням суду стягується до повного його погашення без застосування строків давності визначених статтею 102 ПК.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Колегія суддів зазначає, що процесуальне рішення суду, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу шляхом розстрочення (відстрочення) його сплати, не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків - боржника, оскільки такий обов`язок, а також і відповідальність за його невиконання, яка визначається виключно нормами податкового законодавства.

Дотримання при цьому строків сплати податкового боргу, встановлених у судовому рішенні, не спростовує того, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати узгоджених грошових зобов`язань у строки, встановлені ПК, за яке передбачена відповідальність.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі №813/3019/17, від 16 квітня 2019 року у справі №808/8881/13-а та від 10 грудня 2019 року у справі №821/865/16.

Доводів та доказів дотримання позивачем визначених, зокрема, статтею 57 ПК строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, позовна заява не містить, а тому суд апеляційної інстанції в силу статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) ці обставини не перевіряє.

Таким чином, оскільки позивачем допущено несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, контролюючий орган правомірно застосував до позивача штрафні (фінансові) згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а відтак відсутні підстави для його скасування.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві задовольнити .

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Компанія Росток» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких