Справа № 120/7464/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7464/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

08 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2020 позивач, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, звернулось в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови державного виконавця від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, у виконавчому провадженні № 62920769.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 17.12.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскаржувана постанова від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн прийнята державним виконавцем у виконавчому провадженні № 62920769 з мотивів повторного невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення суду зобов`язального характеру без поважних причин та у зв`язку з накладенням на боржника першого штрафу в розмірі 5100,00 грн. згідно з постановою від 05.11.2020. Однак, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6719/20-а, вищевказану постанову державного виконавця від 05.11.2020 визнано протиправною та скасовано, що виключає повторність невиконання позивачем рішення суду без поважних причин як обов`язкову умову для накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що 02.09.2020 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62920769 про зобов`язання позивача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплатити недоотримані у зв`язку з цим кошти. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. При цьому боржнику встановлено 10-денний строк для виконання рішення суду. 18.09.2020 на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області надійшов лист Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.09.2020 за № 0200-0802-5/43332, в якому повідомлялось про проведення перерахунку пенсії стягувача, а також про те, що сума нарахованої заборгованості відповідно до рішення суду за період з січня по серпень 2020 року буде виплачена ОСОБА_1 після надходження коштів з державного бюджету.

Вважає, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, що підтверджено багатьма рішеннями Верховного Суду України. Водночас за змістом положень статей 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у зв`язку з чим наділений повноваженнями щодо накладення штрафів на боржника та повідомлення правоохоронних органів для його притягнення до відповідальності за невиконання рішення, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6917/20 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 05 листопада 2020 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

Вважає, що виконати судове рішення в частині виплати ОСОБА_1 перерахованих сум пенсії можливо лише за умови надходження необхідних коштів з державного бюджету. А оскільки відповідні кошти не виділялись, управління немає реальної фінансової спроможності виконати рішення суду, що свідчить про відсутність його вини у невиконанні судового рішення та не дає підстав для накладення штрафу.

У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа, що виступила на стороні відповідача зазначає, що заборгованість з виплати пенсії, яка виникла за період з 01.01.2020 до 01.09.2020 в сумі 329249,44 грн, так і не була виплачена, отже, рішення суду, яке набрало законної сили, залишається невиконаним. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області умисно ухиляється від виконання судового рішення, хоча може та зобов`язане його виконати.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44, з розрахунку 90 відсотків від суми розміру заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати, з урахуванням раніше проведених виплат.

14.08.2020 судом видано виконавчий лист № 120/1699/20-а, який стягувач пред`явив до примусового виконання.

02.09.2020 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62920769 з виконання рішення суду про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а. Боржнику надано строк 10 днів для надання відповіді та документального підтвердження виконання рішення суду.

Згідно інформації викладеної в листі від 17.09.2020 № 0200-0802-5/43332 позивач повідомив державного виконавця про те, що рішення суду у справі № 120/1699/20-а виконане добровільно до відкриття виконавчого провадження шляхом перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що підтверджується рішенням пенсійного органу за № 20 від 19.08.2020 та іншими матеріалами пенсійної справи, зокрема виплатним протоколом № 20. Крім того, позивач повідомив, що сума заборгованості у зв`язку з перерахунком пенсії за період з січня по серпень 2020 року в розмірі 329249,44 грн буде виплачуватись стягувачу після надходження коштів з державного бюджету.

19.10.2020 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу державного виконавця про надання у строк до 27.10.2020 підтвердження повного та фактичного виконання рішення суду. Також позивача попереджено про відповідальність за невиконання без поважних причин рішення суду, встановлену статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження".

26.10.2020 № 0200-0802-5/50734 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно повідомило державного виконавця, що виплата стягувачу ОСОБА_1 заборгованої пенсії в розмірі 329249,44 грн буде здійснена після виділення необхідних для цього коштів з Державного бюджету України.

05.11.2020 відповідач прийняв постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин в повному обсязі рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/1699/20-а, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. При цьому боржнику встановлено строк для виконання рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6917/20 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 05 листопада 2020 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

Однак, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Русланою Павлівною 24.11.2020 винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн., згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. При цьому оскаржуваною постановою боржнику встановлено строк для виконання рішення протягом десяти робочих днів.

Водночас предметом позову у цій справі є постанова відповідача від 24.11.2020 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у тому ж самому виконавчому провадженні.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону № 1404-VIII).

За приписами статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені нормативні положення в контексті цієї справи можливо дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Тобто, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний з`ясувати, чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.

Разом з тим, в залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, зміст правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, на час прийняття рішення про накладення штрафу, державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17.

Згідно з практикою Верховного Суду (див. постанову від 21.11.2018 у справі № 373/436/17) невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В цьому разі накладення державним виконавцем штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, окрім зазначених, для здійснення виплат позивач немає.

Водночас в силу приписів статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції, встановлені обставини справи вказують на неможливість виконання позивачем рішення суду у справі № 120/1699/20-а в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 01.01.2020 по 01.09.2020 в сумі 329249,44 грн через відсутність відповідного фінансового забезпечення та необхідних для виплати коштів, що не може вважатися невиконанням боржником судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Також встановлено, що оскаржувана постанова від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн прийнята державним виконавцем у виконавчому провадженні № 62920769 з мотивів повторного невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення суду зобов`язального характеру без поважних причин та у зв`язку з накладенням на боржника першого штрафу в розмірі 5100,00 грн. згідно з постановою від 05.11.2020.

Водночас, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6719/20-а, вищевказану постанову державного виконавця від 05.11.2020 визнано протиправною та скасовано, що виключає повторність невиконання позивачем рішення суду без поважних причин як обов`язкову умову для накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі. При цьому, зазначеним судовим рішенням констатовано неможливість виконання боржником судового рішення з поважних причин, які обумовлюються відсутністю необхідного фінансового забезпечення відповідного пенсійного органу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неправомірність та передчасність оскаржуваної постанови від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

При цьому, слід враховувати правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 17.08.2020 у справі № 160/4615/19 в якій зазначено, що повторним невиконанням судового рішення в розумінні вимог Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин. Проте, судами першої та апеляційної інстанції не досліджувався факт повторності невиконання рішення суду та правомірності накладення штрафу, враховуючи оскарження в судовому порядку постанови державного виконавця про накладення на позивача першого штрафу. Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи. Відтак рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до окружного адміністративного суду.

Доводи апеляційної скарги, що позивач є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, що не дає правових підстав для відшкодування позивачу судових витрат на сплату судового збору, навіть якщо позов буде задоволено, колегія суддів вважає необгрунтованими оскільки у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень виступає саме Управління, посадовою особою якого (державним виконавцем) щодо позивача прийнято індивідуальний акт (рішення) при здійсненні владно-управлінських функцій.

При цьому, сам по собі статус позивача у справі як органу державної виконавчої влади, автоматично не свідчить про наявність у позивача статусу суб`єкта владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином у спірних правовідносинах позивач немає статусу суб`єкта владних повноважень, а вважаться учасником виконавчого провадження (юридичною особою), який звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у зв`язку з прийняттям державною виконавчою службою (суб`єктом владних повноважень) індивідуального рішення (акта).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2102,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Суд також враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.