Справа № 640/18791/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року м. Київ № 640/18791/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер»

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

третя особа Приватне підприємство «Воронівка Агро»

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Приватне підприємство «Воронівка Агро», в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яка полягає у не знятті арешту, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ; номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873) на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014, від 12.12.2013 у виконавчому провадженні № 37674119;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зняти арешт, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ; номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873) на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014, від 12.12.2013 у виконавчому провадженні № 37674119.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було повернуто виконавчий документ у рамках виконавчого провадження № 37674119, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим позивач неодноразово звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у виконавчому провадженні № 37674119. Водночас, відповідей відповідачем не надано, а арешт не знято.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2020 року відкрито провадження у справі № 640/18791/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач письмового відзиву на позов до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 37674119 про стягнення грошових коштів з НВ ТОВ «Агро-Інтер» на користь ПП «Воронівка Агро».

22.04.2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти НВ ТОВ «Агро-Інтер».

12.12.2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності НВ ТОВ «Агро-Інтер».

22.08.2014 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було передано виконавче провадження № 37674119 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (копія постанови додається).

26.08.2014 року постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було прийнято до виконання виконавче провадження № 37674119.

26.11.2019 року постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було повернуто виконавчий документ у рамках виконавчого провадження № 37674119, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За твердженнями позивача, 01.05.2020 року Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» дізналось з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 208013603 про те, що арешт з майна НВ ТОВ «Агро-Інтер» не припинено (номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.04.2013, від 12.12.2013, серія та номер: ВП № 32680794).

02.05.2020 року позивач звернулось з заявою № 4/01-05-20 від 01.05.2020 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області та просило зняти арешт, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у виконавчому провадженні № 37674119.

09.06.2020 року, 22.06.2020 року, 07.07.2020 року НВ ТОВ «Агро-Інтер» зверталося до відповідача з запитами та просило повідомити про результат розгляду заяви № 4/01-05-20 від 01.05.2020 року.

Оскільки відповідей відповідачем не надано, заяву позивача не розглянуто, а арешт у передбаченому законом порядку не знято, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яка полягає у незнятті арешту, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014 року, від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні № 37674119 та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зняти арешт, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014 року, від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні № 37674119.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

З наданих матеріалів справи судом встановлено, що 22.04.2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти позивача. Також 12.12.2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу. Водночас, 26.11.2019 року постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було повернуто виконавчий документ у рамках виконавчого провадження № 37674119, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як випливає з постанови від 26.11.2019 року, на яку посилається позивач, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було повернуто виконавчий документ у рамках виконавчого провадження № 37674119, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також знято арешт з 57/100 частини комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Трикрати, вул. Гагаріна, 102.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з майна НВ ТОВ «Агро-Інтер» за номерами записів про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.04.2013 року, від 12.12.2013 року. Проте, зважаючи на матеріали справи, суд не вбачає правових підстав для зняття арешту за вказаними номерами записів обтяження, оскільки позивачем не доведено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на яку він посилається з метою обґрунтування протиправної діяльності відповідача щодо незняття арешту, свідчить про те, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, яке вказується в постановах про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження від 22.04.2013 року та 12.12.2013 року.

Суд також звертає увагу, що позивач, зазначаючи про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у тому, що арешт з майна НВ ТОВ «Агро-Інтер» не припинено (номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22.04.2013 року, від 12.12.2013 року), вказує в мотивувальній частині позову серію та номер виконавчого провадження № 32680794. Водночас, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яка полягає у незнятті арешту, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ; номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873) на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014 року , від 12.12.2013 року та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зняти арешт, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 11; ; номер запису про обтяження: 6249420, 5429608, 3894392, 3893852, 3884547, 3881470, 3880575, 3880347, 3879413, 3879376, 3879331, 3879288, 3879111, 3879034, 3878909, 3878821, 3878192, 3852873, 749970, 3852873) на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області від 22.04.2014 року, від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні № 37674119.

У контексті зазначено, судом встановлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження за №32680794 міститься інформація про завершення виконавчого провадження, у якому боржником виступала юридична особа - Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер», а стягувачом юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Агроресурс». Встановити обставини та дослідити деталізовану інформація щодо вказаного виконавчого провадження не є можливим у даній справі.

Суд зазначає, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, якщо на майно особи накладено арешт, і воно належить їй на праві власності, то така особа може звернутися з позовом до суду про зняття арешту з майна. Після розгляду справи, у разі задоволення такого рішення державний виконавець повинен зняти з такого майна арешт не пізніше наступного для, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження. При цьому, у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених Законом, виконавче провадження не вважається закінченим, оскільки законодавцем стягувачу надана можливість повторно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання, а державному виконавцю не надано право зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, які дають можливість повторного подання виконавчого документа.

Відтак, аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що законодавець розмежовує поняття «закінчення» виконавчого провадження і його «завершення», з різними процесуальними наслідками, що притаманні кожній з таких стадій.

У даному випадку судом встановлено, що виконавче провадження № 37674119 не було закінчено, а повернення виконавчого документа стягувачу за постановою від 26.11.2019 року свідчить лише про те, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника - 57/100 частини комплексу будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Трикрати, вул. Гагаріна, 102, що мало наслідком зняття з такого майна в передбаченому законом порядку арешту (п. 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.11.2019 року).

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, керуючись приписами законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна позивача, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» за постановами від 22.04.2013 року та від 12.12.2013 року у виконавчому провадженні № 37674119.

Суд звертає увагу, що позивачем не спростовується наявність заборгованості чи зобов`язань, як і не спростовано того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні.

Таким чином зняття арешту без належних на то підстав може призвести до протиправного звільнення позивача від її зобов`язань та порушення прав третіх осіб.

Арешт майна за своєю суттю є позасудовим засобом забезпечення виконання рішення, що вступило в законну силу та виступає гарантією збереження та відновлення порушених прав. Арешт є дійсним до настання певних обставин та дії не лише під час відкритого виконавчого провадження, а і після його завершення шляхом повернення виконавчого документа, оскільки виключний перелік підстав для зняття такого арешту, чітко висвітлений в Законі України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи не містять допустимих та належних доказів для зняття арешту з майна боржника.

При цьому, позивачем не доведено виконання виконавчого документа.

Суд наголошує, що враховуючи встановлені обставини у справі, недоведеність з боку позивача наявність підстав для зняття арешту, можливість порушення прав третіх осіб у разі зняття арешту та можливе порушення гарантій виконання зобов`язань, у своїй сукупності не можуть вказувати на наявність порушеного права позивача та протиправність дій відповідача щодо незняття арешту, який було накладено на все нерухоме майно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер».

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КСА України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позовних вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 287, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54056, м. Миколаїв, пр-т. Миру, 46/1, ), третя особа - Приватне підприємство «Воронівка Агро» (56540, с. Воронівка, вул. Набережна, 7-А, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст. ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур