Справа № 140/1350/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1350/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/Ч 2382, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у 11 прикордонному загоні, звільнений згідно наказу начальника 11 прикордонного загону від 25 листопада 2020 року №429-ОС та виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 05 грудня 2020 року наказом №442-ОС від 04 грудня 2020 року. На час звільнення з військової служби календарна вислуга років становить 06 років, 05 місяці, 22 дні, пільгова вислуга років становить 11 років, 06 місяців, 06 днів, а загальна вислуга років становить 17 років 11 місяців, 06 днів.

Вказує, що під час звільнення з військової служби, відповідачем в порушення вимог частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу при звільненні, відповіді на яку надано не було.

Уважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Щодо поданого разом із позовною заявою клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зауважує, що хоча допомога при звільненні і є одноразовою виплатою, однак входить до грошового забезпечення позивача, з огляду на що строки звернення до суду встановлені законом, у даному випадку не порушено.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 березня 2019 року по справі №807/363/18.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 21).

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву від 22 лютого 2021 року позовних вимог не визнала, мотивуючи тим, що військовослужбовець набуває право на отримання одноразово грошової допомоги при звільнені у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби лише у випадку, якщо його календарна вислуга років становитиме не менше 10 календарних років. Вказує, що у даному випадку календарна вислуга років позивача становить 06 років 05 місяців та 22 дня, отже позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку з тим, із тим, що має менше 10 календарної вислуги років з огляду на що відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 17-19).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 КАС України дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням від 15 жовтня 2015 року серії НОМЕР_2 (арк. спр. 11).

Відповідно до витягу з наказу начальника 11 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04 грудня 2020 року №442-ОС позивача, звільненого з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. Станом на 05 грудня 2020 року календарна вислуга років становить 06 років 05 місяці 22 дні, пільгова вислуга років - 11 років 06 місяців 06 днів та загальна вислуга років - 17 років 11 місяців 06 днів (арк. спр. 12)

ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 04 січня 2021 року, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (арк. спр. 13-15), однак така допомога виплачена не була.

Уважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Як визначено пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям розроблено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306, далі - Інструкція №558).

Підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

З аналізу вказаних нормативних актів слідує, що військовослужбовцям, звільненим у зв`язку із закінченням строку контракту, грошова допомога при звільненні виплачується лише за наявності вислуги 10 років і більше та підпунктом 1 пункту 9 розділу V Інструкції №558, розробленої на виконання також і Закону №2011-XII, уточнено, що при визначенні права на грошову допомогу до уваги береться календарна вислуга років. На думку суду, положення Інструкції №558 в цій частині не суперечать змісту пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, оскільки ця норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби.

Натомість, пільгове обчислення вислуги років враховується для призначення пенсії військовослужбовцям, а не для будь-яких інших цілей. Такий висновок випливає з аналізу положень статті 17-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», яким визначено зарахування стажу на пільгових умовах для призначення пенсій.

На застосування календарної вислуги років при визначенні права військовослужбовця на виплату одноразової грошової допомоги також вказує зміст абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, згідно з яким у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення позивача (05 грудня 2020 року) його календарна вислуга становила 06 років 05 місяців 22 дні, а тому слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17 не береться судом до уваги, оскільки стосується правовідносин, котрі виникли у липні 2017 року. Указані правовідносини регулювались Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, яка була прийнята відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Правовідносини у справі, що розглядається, виникли після набрання чинності Інструкцією №558, в якій є чітка вказівка на врахування саме календарної вислуги років, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, не можуть бути застосовані при вирішенні цієї адміністративної справи.

Про неможливість застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, на правовідносини, які виникли після прийняття Інструкції №558, вказано в ухвалі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19.

Встановлені обставини справи та аналіз положень чинного законодавства дають суду підстави для висновку, що відмовляючи позивачу у виплаті визначеної пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач діяв правомірно, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 262, 291, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.