Справа № 380/1643/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1643/20 пров. № А/857/1485/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Стельмаха П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської Олени Володимирівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Управління державної казначейської служби України у Залізничному районі м. Львова Львівської області про повернення неправомірно стягнутих податків, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення: 10:34:18,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 25.11.2020,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської Олени Володимирівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Управління державної казначейської служби України у Залізничному районі м. Львова Львівської області про визнання дій приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О.В., яка зобов`язала позивача сплатити 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військовий збір протиправними; стягнення з місцевого бюджету в особі Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області на її користь 57103,5 грн безпідставно отриманого податку на доходи фізичних осіб та в якості відшкодування за безпідставно отриманий податок інфляційні витрати в сумі 28856,46 грн (з урахуванням індексу інфляції за період з 01.04.2016 по 17.02.2020) та неотриманого доходу в розмірі 3% річних 6655,29 грн, разом 92615,25 грн; стягнення з Управління державного казначейства у Залізничному районі м. Львова 4758,7 грн безпідставно отриманого військового збору та в якості відшкодування за безпідставно отриманий податок інфляційні втрати в розмірі 2141,41 грн (за період з 01.04.2016 по 17.02.2020) та неодержаного доходу 3% річних в розмірі 554,61 грн, разом 7454,72 грн та стягнення з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 завдані позивачу збитки (комісійні ПАТ «Альфа-Банку») в розмірі 583,59 грн та інфляційні втрати 262,61 грн в якості відшкодування за безпідставне оподаткування (за період з 01.04.2016 по 17.02.2020) та 3% річних неодержаного доходу в розмірі 68,01 грн, разом 914,21 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що відповідачі діяли правомірно та в межах наданих їм законодавством повноважень.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги її доводів. Вважає, що нотаріус ОСОБА_2 застосувала до неї неправомірне оподаткування, тому що довідка від уповноваженої особи, де відображаються кошти на балансі ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит» не підтверджує наявність цих сум. Натомість, відповідь та підпис Уповноваженої особи ФГВФО вказує на те, що ці суми не можуть бути виплачені спадкоємцю. Зазначає, що відшкодування вкладів є відшкодуванням спричинених збитків, а не доходом, а суми грошей у заповіті вона не отримала, отже вона не отримала об`єкт спадщини.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті відкрилася спадщина на грошові вклади та частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 08.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бочан О.І., зареєстрованого в реєстрі за №231, ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 грошові вклади, що зберігаються у відділеннях АТ Банк «Фінанси та Кредит» м.Львова та у відділеннях ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» м.Львова та/або грошові вклади у будь-яких інших банках України, на які вона за законом матиме право, з відповідними відсотками, компенсаціями та індексаціями.

ОСОБА_1 17.09.2015, як спадкоємець першої черги за законом і за заповітом після смерті матері, подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевській О.В. заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади.

До вказаної заяви ОСОБА_1 подала копію закордонного паспорта громадянина України, згідно якого ОСОБА_1 перебуває на консульському обліку ФРН і постійно проживає в ФРН, а також подала копію свідоцтва про одруження від 13.12.2001, згідно якого вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином ФРН ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 16.06.2016 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевській О.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О.В. від 16.06.2016 за №36/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , за відсутності в спадковій справі документів, підтверджуючих сплату податку з доходу вартості успадкованого майна спадкоємицею ОСОБА_1 .

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ринажевська О.В. листом від 16.03.2016 повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до п.п. 14.1.122, п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України вона є нерезидентом, а тому згідно п.п. 174.2.3. п. 174.2 ст. 174 Податкового кодексу України вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується нею, оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ст.167 та пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ цього Кодексу. Відтак, після проведення всіх необхідних платежів, в тому числі податків вона має право отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_1 31.03.2016 подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Ринажевській О.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, долучивши квитанції від 31.03.2016, за якими ОСОБА_1 сплачено 57103,5 грн податку на доходи фізичних осіб та 4758,7 грн військового збору.

31.03.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ринажевською О.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та усіма компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на балансі Західного РД АТ «Фінанси та Кредит» на двох рахунках, вартість спадкового майна складає 5863 дол. США 08 центів та 5507 євро 78 євроцентів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.08.2015 стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 45377 дол. США 27 центів; 5507 Євро 78 центів заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України), дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді спадщини, подарунків, виграшів, призів.

Вимогами статті 162 ПК України передбачено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав визначено статтею 174 ПК України.

Пунктом 174.1 статті 174 ПК України передбачено, що об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на: а) об`єкт нерухомості; б) об`єкт рухомого майна, зокрема: предмет антикваріату або витвір мистецтва; природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння; будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; інші види рухомого майна; в) об`єкт комерційної власності, а саме: цінні папери (крім депозитного (ощадного), іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об`єкт бізнесу як такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу від неї, майнові та немайнові права; г) сума страхового відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами, а також сума, що зберігається відповідно на пенсійному депозитному рахунку, накопичувальному пенсійному рахунку, індивідуальному пенсійному рахунку спадкодавця - учасника накопичувальної системи пенсійного забезпечення; ґ) готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю.

Як вірно враховано судом першої інстанції, вимогами п. 174.2.3 ст. 174 ПК України передбачено, що об`єкти спадщини оподатковуються: за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Відповідно до п. 174.3 ст. 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Згідно п.174.4. ст.174 ПК України нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об`єкта спадщини.

Частиною 1 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянство, які постійно або тимчасово проживають в України, зобов`язані протягом тридцяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно копії закордонного паспорта громадянина України, ОСОБА_1 з 18.07.2008 перебуває на консульському обліку в Посольстві України у ФРН та постійно проживає у ФРН.

Судом також враховано, що згідно матеріалів спадкової справи у своїх заявах до приватного нотаріуса Буш Л.А. вказувала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а також подала нотаріусу свідоцтво про одруження з громадянином ФРН ОСОБА_4 .

Разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції, під час розгляду справи № 462/5276/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської Олени Володимирівни, Управління державного казначейства у Львівській області та Управління державного казначейства у Залізничному районі м.Львова, третя особа: Залізнична ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування постанови, визнання статусу резидента України та стягнення коштів, рішення у якій (рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13.03.2017 та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2017) скасовано Верховним Судом згідно постанови від 23.10.2019 та закрито провадження у справі з посиланням на порушення правил юрисдикції, було встановлено з посиланням на витяг з ДПС «Головний центр обробки спеціальної інформації» від 28.03.2016, що ОСОБА_1 у період з 14.03.2015 по 14.03.2016 перебувала в Україні 181 день, в тому числі 154 дні у 2015 році та 27 днів у 2016 році, а також з письмового пояснення медсестри Червоного Хреста ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_1 часто приїжджала з ФРГ до своєї матері ОСОБА_3 , яка була лежачою. У цій справі позивач дані факти не спростовує.

Отже, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ринажевська О.В., встановивши, що ОСОБА_1 з 2008 року перебуває на консульському обліку в Посольстві України у ФРН, постійно проживає у ФРН і протягом податкового року перебувала в Україні менше 183 днів, у відповідності до вимог чинного податкового законодавства визначила, що ОСОБА_1 не є резидентом України, а відтак зобов`язана була сплатити податок з вартості об`єкта спадщини і військовий збір.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що дії приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ринажевської О.В. є правомірними.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у досліджуваних правовідносинах діяла правомірно, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з неї завданих збитків в розмірі 583,59 грн та інфляційних втрат 269,61 грн в якості відшкодування за безпідставне оподаткування (за період з 01.04.2016 по 01.05.2020) та 3% річних неодержаного доходу в розмірі 71,46 грн.

Також колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про стягнення з місцевого бюджету в особі Головного управління державної казначейської служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 57103,5 грн безпідставно отриманого податку на доходи фізичних осіб та стягнення з Управління державної казначейської служби України у Залізничному районі м. Львова Львівської області 4758,7 грн безпідставно отриманого військового збору у зв`язку з тим, що позивач не отримала спадщини згідно виданого свідоцтва у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Банку «Фінанси та Кредит», а отримала лише гарантовану суму відшкодування від банку 200000 грн, яка не є доходом, з урахуванням наступного.

Спадкування права на вклад у банку (фінансовій установі) регламентується ст. 1228 Цивільного кодексу України, згідно з якою вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

З метою оподаткування об`єкти спадщини поділяються, зокрема, на готівку або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю (пп. ґ п. 174.1 ст. 174 ПК України).

Незалежно від того, що фактично спадкоємцем отримано лише 200 тис. грн, податком на доходи фізичних осіб та військовим збором оподатковується вся сума вкладу, яка за заповітом переходить до спадкоємця.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 380/1643/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 14.04.2021.