Справа № 761/28762/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2021 року 10:22 № 761/28762/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Левкович А.С., розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом АТ "Агропросперіс Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, літ.А)

до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110)

про скасування постанови про накладення штрафу,-

за участю сторін:

представника позивача - Бойко А.В.,

представника відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва у серпні 2020 року звернувся скаржник АТ "Агропросперіс Банк" зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О. про скасування постанови від 13.08.2020 ВП №62423071 про накладення штрафу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року в задоволенні скарги АТ "Агропросперіс Банк" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ "Агропросперіс банк" задоволено частково - ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року скасовано, провадження у справі за скаргою АТ "Агропросперіс банк" закрито.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року заяву Акціонерного товариства "Агропросперіс Банк" про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено та передано справу за скаргою Акціонерного товариства "Агропросперіс Банк" на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака Олександра Олександровича, заінтересована особа - стягувач ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №761/28762/18 передано на вирішення судді Федорчуку А.Б.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року прийнято до провадження вищевказану справу та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 1.1 та пункту 6.1 договору вкладу, він втратив чинність 05 квітня 2019 року і його примусове або добровільне виконання об`єктивно неможливе, оскільки АТ «АП Банк» не має жодних зобов`язань перед стягувачем, не має права вчиняти жодних дій за договором, строк дії якого закінчився, відповідний рахунок закрито та сума вкладу повернута вкладнику.

Представник позивача повідомив, що надав державному виконавцю всі належні відомості, що підтверджують належне та повне виконання вимог виконавчого документа. Крім того, стягувачем визнано припинення зобов`язань АТ «АП Банк» за договором банківського вкладу та за договором банківського рахунку фізичної особи внаслідок вчинення стягувачем конклюдентних дій.

Додатково представник позивача зазначив, що відповідачем не надано відповіді на заяви АТ «АП Банк» про закінчення виконавчого провадження.

У призначене судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано до суду копії матеріалів виконавчого провадження №62423071.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №62423071 з примусового виконання виконавчого листа №761/28762/18, виданого 20 березня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва про зобов`язання ПАТ «Агропросперіс Банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05 квітня 2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року.

Постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 26 червня 2020 року.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, представником позивача 14 липня 2020 року подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що до відкриття виконавчого провадження виконав всі свої зобов`язання та вчинив дії щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05 квітня 2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року шляхом виплати належних ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 197 000,00 грн. (сума вкладу) та донарахованих процентів - 358,46 грн.).

До вказаної заяви АТ «Агропросперіс Банк» надало копії заяв ОСОБА_1 на видачу готівки в сумі 2222,00 грн. від 06.08.2018 року, на суму 2222.00 грн. від 06.09.2018 року, на суму 2150,00 грн. від 08.10.2018 року. на суму 2222,00 грн. від 07.11.2018 року, на суму 2150,00 грн. від 06.12.2018 року та на суму 186392,46 грн. від 05.04.2019 року, а всього на суму 197358,46 грн. в рахунок погашення коштів за достроково розірваними угодами № 055820 від 05.04.2018 року та НОМЕР_1 від 05.04.2018 року.

13 серпня 2020 року в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. у зв`язку з ненаданням боржником відомостей щодо виконання вимог виконавчого документа та постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 червня 2020 року.

Незгода позивача із вказаною постановою від 13 серпня 2020 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимогами статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Поважність причин невиконання судового рішення повинна оцінюватися у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкоджало його виконанню.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 821/1568/16.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Із рішення Шевченківського районного суду міста Києва від у справі №761/28762/18, вбачається, що судом було встановлено, що згідно листа АТ «АП Банк» від 09.07.2018 року повідомлено ОСОБА_1 про припинення ділових відносин, розірвання укладених з ним договорів та закриття рахунків, відкритих на його ім`я. Враховуючи, що ПАТ «Агропросперіс Банк» фактично відмовився в односторонньому порядку від виконання укладених з відповідачем договорів, що суперечить нормам ст. 525 ЦК України та умовам договорів, судом зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Агропросперіс Банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору № 055820 банківського вкладу фізичної особи "Класичний" від 05.04.2018 року та договору № НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року.

При цьому, судом не конкретизовано в судовому рішенні в чому полягає належність виконання умов зазначених договорів, що свідчить про оціночність вказаного питання.

Із наданих до заяви про відкриття виконавчого провадження пояснень вбачається, що на думку ОСОБА_1 банк не виконав судове рішення і не виплатив йому проценти по вкладу в розмірі 19 284,37 грн. за строк 269 днів з 10 липня 2018 року (включно) по 05 квітня 2019 року.

Судом з наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що згідно умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05 квітня 2018 року, сума вкладу становить 197 000,00 грн. При цьому, з наступного за днем розміщення коштів на рахунок клієнта Банк щомісячно нараховує та сплачує на поточний рахунок проценти із розрахунку 16,5 процентів річних з врахуванням умов, викладених в договорі.

Відповідно до наданого стягувачем розрахунку, Банк повинен був виплатити ОСОБА_1 суму нарахованих процентів у розмірі 26 094,84 грн. за 364 дні, однак останньому виплачено 17418,02 грн. за 360 днів.

Водночас, позивач повідомив, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 06.08.2018 року, від 06.09.2018 року, від 08.10.2018 року, від 07.11.2018 року, від 06.12.2018 року, від 05.04.2019 року останньому виплачено суму вкладу в розмірі 197 000,00 грн. та 358,46 грн. донарахованих процентів; усього 197 358,46 грн.

Також, відповідно до поданої державному виконавцю заяви про закінчення виконавчого провадження, проценти за депозитом нараховані та сплачені ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_1 за весь період фактичного розміщення коштів на депозитному рахунку, тобто з 05 квітня 2018 року до 10 липня 2018 року в сумі 6 810,46 грн., що підтверджено витягом з депозитного рахунку.

Суд враховує, що позивачем не надано до суду доказів нарахування та сплати ОСОБА_1 процентів за період з 10 липня 2018 року (тобто після дострокового розірвання договору, яке в судовому порядку визнано незаконним) до 05 квітня 2019 року (тобто до моменту закінчення строку дії договору).

У відповідності до вимог статей 526 та 1058 Цивільного кодексу України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Тобто, наведені обставини свідчать про неповну виплату вкладнику суми вкладу та нарахованих процентів. При цьому, розмір наданого ОСОБА_1 до заяви про відкриття виконавчого провадження розрахунку нарахованих процентів позивачем не заперечується та не оскаржувався.

За таких обставин, у суду відсутні докази належного виконання умов договорів позивачем згідно резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року в справі №761/28762/18, яке набрало законної сили 21 лютого 2019 року та є обов`язковим до виконання.

В частині тверджень позивача про те, що станом на дату відкриття виконавчого провадження були відсутні будь-які діючі договори, укладені між АТ «АП Банк» та ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Порядок відкриття та закриття рахунків в Україні регулюється Постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», згідно вимог якої дійсно не передбачено можливості відкриття рахунків фізичним особам на підставі рішення суду та без участі самої фізичної особи. Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» не передбачено можливості внесення змін позиції рахунку та зміни його статусу з закритого у відкритий, як і не передбачено можливості відкривати рахунки з тими ж номерами, що вже були закриті.

Водночас, обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим є підставою для звернення боржника до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення відповідно до вимог статті 435 Цивільного процесуального кодексу України.

В той же час, доказів звернення позивача до суду з метою усунення обставин, що на його думку унеможливлюються виконання рішення суду від 13 листопада 2018 року у спосіб, визначений судом, матеріали справи не містять.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наявні матеріали справи та виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження виконання рішення суду в повному обсязі саме в частині вчинення дій щодо належного виконання умов договору №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 року та договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 року, як і не містять доказів належного повідомлення державного виконавця про повне фактичне виконання рішення суду згідно виконавчого документа.

При цьому, надіслання позивачем заяв про закінчення виконавчого провадження не є доказом належного повідомлення державного виконавця про виконання судового рішення.

Враховуючи, що позивачем рішення суду не виконано у строк, встановлений державним виконавцем під час його примусового виконання, та поважності причин такого невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, слід дійти висновку, що державним виконавцем обґрунтовано винесено оскаржувану постанову від 13 серпня 2020 року про накладення штрафу.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії державного виконавця, вчинених саме в межах виконавчого провадження №62423071, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваної постанови, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем невиконання останнім рішення суду та не вжиття боржником альтернативних дій щодо його виконання, передбачених законодавством в разі ускладнення виконання рішення, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 13 серпня 2020 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову АТ «Агропросперіс Банк» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук