Справа № 160/17657/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,-
30.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)», у якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» протиправною, що полягає у невиплаті різниці невиплаченої вихідної допомоги при звільненні у сумі 50 725,56 грн., ОСОБА_1 ;
- стягнути з Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» на користь ОСОБА_1 , різницю невиплаченої вихідної допомоги при звільненні у сумі 50 725, 56 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 06.10.2005 року на різних посадах та був звільнений з 20.10.2020 року з посади заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» наказом №110/ОС-20 від 20.10.2020 року відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Після звільнення зі служби позивачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 233 336,96 грн. В наказі №110/ОС-20 від 20.10.2020 року зазначено, що на момент звільнення ОСОБА_1 мав вислугу 23 роки 02 місяці 01 день у календарному обчисленні та у пільговому 28 років 06 місяців 10 днів. Отже, одноразова грошова допомога при звільнення обрахована виходячи з 23 календарних років.
З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 в середині 2020 року звернувся із заявою до відповідача з вимогою виплатити різницю не виплаченої вихідної допомоги у сумі 50 725,56 грн., однак листом від 28.12.2020 року №133/4-27-20/М-29 позивачу було відмовлено у виплаті із посиланням на наказ Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 року. Позивач вважає, що наказ, на який посилається відповідач, має нижчу юридичну силу ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення, осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанова КМУ №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи; розгляд справи по суті вирішено розпочати з 03.02.2021 року; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: документів, з інформацією, в якому розмірі була нарахована та виплачена вихідна допомога при звільненні позивачеві та встановлено строк для їх подання до 02.02.2021 року.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів, що підтверджується матеріалами справи.
Копію ухвали від 04.01.2021 засобами телекомунікаційного зв`язку направлена сторонам на адреси електронної пошти 16.01.2021, відповідачеві - разом з копією адміністративного позову, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву на позов відповідачем сплив 03.02.2021.
Станом на 05.03.2021 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, витребуваних судом доказів від відповідача до суду також не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 р. № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021 р. на території України встановлений карантин. Крім того, в період з 00 годин 00 хвилин 8 січня 2021 р. до 00 годин 00 хвилин 25 січня 2021 р. на території України діяли посилені обмежувальні протиепідемічні заходи.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача станом на 05.03.2021 жодних повідомлень про неможливість подання витребуваних ухвалою від 04.01.2021 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачем процесуального строку, встановлений судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
З огляду на вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.10.2005 року по 20.10.2020 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом начальника Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» від 20.10.2020 №110/ОС-20 «По особовому складу» відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)», звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 20.10.2020 року.
Відповідно до вищевказаного наказу вислуга років позивача станом на 20.10.2020 року становить: у календарному обчисленні - 23 роки 02 місяців 01 день, у пільговому обчисленні - 28 років 08 місяців 13 днів; вислуга років для нарахування одноразової грошової допомоги - 23 роки 02 місяців 01 день.
Згідно з грошовим атестатом №0000006 від 23.02.2020, виданим ОСОБА_1 Державною установою «Ігренький виправний центр (№133)», позивачем отримано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби: 233336,96 грн. (за 23 календарних роки служби (копія наявна у матеріалах справи).
Не погодившись з розміром одноразової грошової допомоги при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» (копію заяви, запиту чи іншого звернення позивача сторонами в ході судового розгляду справи до матеріалів справи надано не було).
Листом від 28.12.2020 року за вих.133/4-27-20/М-29 Державною установою «Ігренський виправний центр (№133) на запит позивача було повідомлено, що згідно ч.2 п.п.1 п.1 III розділу Наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5 «Про затвердження Порядку витати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». При нарахуванні позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні було застосовано саме цю норму закону.
Вважаючи протиправним обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільнені з календарної вислуги років, а не з вислуги років у пільговому обчисленні, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).
Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон №2713-IV, відповідно до частини 1 якої держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (ч.3 ст.23 Закону №2713-IV).
Відповідно до частини 5 статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З аналізу наведених норм вбачається, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби розповсюджуються правові та соціальні гарантії, встановлені положеннями Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Наведена норма також узгоджується із положеннями, частини 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до частини 5 статті 23 Закону №2713-IV умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 (далі - Порядок №393).
Відповідно до пункту 10 Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (п.5 р. ІІІ Порядку №925/5).
Положеннями пунктів 1 та 2 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.
До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Отже, як зазначеними вище положеннями частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII та частини 1 статті 9 Закону №2262-ХІІ, так і положеннями пункту 10 Порядку №393 та пункту 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 визначено, що одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі служби (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вислуга років позивача станом на 20.10.2020 становить у календарному обчисленні - 23 роки 02 місяців 01 день та у пільговому обчисленні - 28 років 08 місяців 13 днів.
Крім того, наказом Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» від 20.10.2020 №110/ОС-20 «По особовому складу» також визначено, що вислуга років для нарахування одноразової грошової допомоги позивача станом на 20.10.2020 року становить - 23 роки 02 місяців 01 день.
До матеріалів справи доказів скасування або втрати чинності вказаним наказом позивачем надано не було, тобто наказ від 20.10.2020 №110/ОС-20 є чинним на день судового розгляду справи по суті.
Матеріалами справи підтверджено, а також позивачем не оспорюється, що нарахування та виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні здійснена у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за 23 календарних роки.
Судом під час розгляду справи не встановлено порушень наведених правових норм щодо розрахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з боку відповідача.
Посилання позивача на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі служби має вираховуватись саме із пільгової вислуги років, а тому сума вихідної допомоги нарахована і виплачена позивачу не в повному обсязі, не враховуються судом, оскільки поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги є наявність «вислуги 10 років і більше».
Наведена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд зазначає, що саме календарна вислуга років застосовується для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, а застосування для визначення розміру такої грошової допомоги вислуги років у пільговому обчисленні суперечить нормам чинного законодавства.
При цьому, суд звертає увагу, що ототожнення позивачем поняття застосування вислуги років у пільговому обчисленні для призначення пенсії та для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби є помилковими, оскільки законодавчо передбачений окремий порядок для обчислення вислуги років для визначення розміру грошової допомоги при звільненні.
Щодо посилання на незастосування судом положень Порядку №925/5 як такого, що має нижчу юридичну силу ніж Закон №2262-XII та Порядку №393, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У частинах 3 та 4 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Згідно з статтею 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
Більш того, ані Закон №2262-XII, ані Порядок №393 не містять положень щодо застосування для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби вислуги років у пільговому обчисленні, у зв`язку з чим суд відхиляє наведені аргументи позивача.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.11.2020 у справі №822/3008/17 не приймається судом до уваги, оскільки предметом спору у вказаній справі є лише право особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яке не оспорюється сторонами в межах даного провадження. Крім того, висновків щодо необхідності застосування для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби вислуги років саме у пільговому, а не в календарному, обчисленні наведена постанова Верховного Суду не містить.
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та на підставі норм чинного законодавства, суд приходить, що під час нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто із розрахунку 23 календарні роки, Державна установа «Ігренський виправний центр (№133)» діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За положеннями статі 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно