Справа № 420/10392/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10392/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області №380044 від 29.01.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області надати дозвіл на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позову зазначалось, що в лютому 2019 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з метою отримання дозволу на імміграцію в України, так як його батько, сестра та брат є громадянами України та проживають на її території. При зверненні до відповідача позивач надав всі необхідні документи для отримання дозволу на імміграцію, які зокрема підтверджують його родинні зв`язки. Проте рішенням ГУ ДМС в Одеській області № 380044 від 29.01.2020 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», тобто з підстави ненадання - «інші випадки». Жодної підстави, який саме випадок застосовано відносно позивача задля відмови в наданні йому дозволу на імміграцію, в рішенні не зазначено, що зумовило позивача в вересні 2020 р. звернутися зі скаргою. Однак за результатами розгляду скарги позивач отримав відповідь без жодних додаткових роз`яснень. Зазначена в якості правової підстави норма для відмови позивачу в наданні дозволу на імміграцію є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, що зумовлювало позивача застосувати її в кореспонденції з відповідними нормами інших нормативно-правових актів. На думку позивача, відповідач протиправно не зазначив конкретну підставу для відмови в наданні дозволу на імміграцію, тобто діяв у непередбачений законодавством спосіб. При цьому відповідач не наділений повноваженнями (дискрецією) за конкретний фактичних обставин діяти не в передбачений законом спосіб, а на власний розсуд.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса, позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що в ході розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на імміграцію в Україну стало відомо, що рішенням відділу ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 10.11.2015 року про набуття батьком позивача ОСОБА_2 , громадянства України за територіальним походженням скасовано у зв`язку з неправдиво наданими відомостями щодо проживання на території України в період з червня 1989 року по травень 1991 років. Тому, паспорт виданий батьку є недійсним та підлягає вилученню, у зв`язку з чим ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення від 29.01.2020 року № 380044 відмовлено позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Враховуючи відсутність в матеріалах справи ішних підстав для імміграції позивача на території України, позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

19.03.2021 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач не погоджується з посиланням відповідача на рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 10.11.2015 року, яким позбавлено батька позивача українського громадянства, спростовуються наявним рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року, яке набрало законної сили та яким визнано протипраним та скасовано вище зазначенне рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області. Тому, враховуючи що батько є громадянином України, що було доведено в судах першої та апеляційної інстанції, позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову йому в наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки зазначені обставини слугували підставою для відмови оскаржуваним рішенням позивачу в наданні дозволу на імміграцію в України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», а інших підстав для відмови позивачу у наданні дозволу, відповідач не наводив.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Баку, Республіка Азербайджан та має громадянство Республіки Азербайджан (паспортний документу НОМЕР_1 , виданий 05.05.2018 терміном дії до 04.05.2028 року).

22.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до органу міграційної служби із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, вказавши в якості підстави для цього факт наявності в його батька ОСОБА_2 громадянства України.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 начальником ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 380044 від 29.01.2020 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не погодившись із яким, позивач звернувся зі скаргою від 04.09.2020 року.

За результатами розгляду скарги листом від 22.09.2020 № Б-7820-20/8.1/2606-20 т.в.о. голови ДМС України продубльовано правову підставу для відмови в наданні дозволу на імміграцію та роз`яснено, що перегляд та відміна апаратом ДМС рішень територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС про відмову в наданні дозволу на імміграцію не передбачено Законом, після чого позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить конкретної підстави для відмови, але фактична обставина для відмови наведена ГУ ДМС в Одеській області у відзиві на позовну заяву, де відповідач зазначив, що в ході розгляду клопотання позивача було встановлено, що рішення відділу ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 10.11.2005 року про набуття батьком позивача громадянства України за територіальним походженням скасовано у зв`язку з неправдиво наданими відомостями щодо проживання на території України в період з червня 1989 р. по травень 1991 року. Отже виданий на ім`я батька позивача паспорт громадянин України є недійсним та підлягає скасуванню. Зазначені обставини слугували підставою для відмови оскаржуваним рішенням позивачу в наданні дозволу на імміграцію в України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Проте, судом першої інстанції встановлено що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020р. по справі № 420/2075/20 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Таким чином, покладена в основу оскаржуваного рішення ГУ ДМС в Одеській області № 380044 від 29.01.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 підстава, скасована в судовому порядку, що виключає підставність та ґрунтовність такого подальшого рішення. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» (далі закон № 2491-ІІІ).

Приписами статті 1 Закону № 2491-III встановлено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції особи, яка є батьком, чоловіком (дружиною) іммігранта та його неповнолітні діти.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, зокрема, організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок №1983).

Згідно п.2 Порядку № 1983 у разі необхідності територіальні органи можуть приймати рішення стосовно іммігрантів позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС).

Відповідно до п.12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів).

Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку № 1983 встановлено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у п.п.12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до п.16 Порядку у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абз.2 п.14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно з п. 18 Порядку № 1983 ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Законом України "Про імміграцію" та Порядком № 1983 передбачено, що за наслідками подання особою заяви про надання дозволу на імміграцію уповноважений орган:

- не приймає заяву у випадку неподання особою всіх документів;

- приймає рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію у випадку наявності підстав, визначених статтею 10 Закону України "Про імміграцію";

- приймає рішення про надання дозвілу на імміграцію в Україну.

Як встановлено матеріалами справи, правовою підставою в рішенні ГУ ДМС в Одеській області № 380044 від 29.01.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 - зазначено п.6 ч.1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» (а.с.11).

Положеннями п.6 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» зазначено, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України. Обов`язковою умовою для відмови у наданні дозволу на імміграцію є те, що такі випадки повинні бути прямо передбачені законами України. Однак, відповідачем не було зазначено яким саме законом України передбачені випадки для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок, затверджений начальником ГУ ДМС України в Одеській області, про розгляд заяви громадянина Азербайджану ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставою яка слугувала відмовою у наданні дозволу на імміграцію позивача в України є наявність інформації про те, що рішення відділу ГІРФО УМВС України в Одеській області від 10.11.2005 року про набуття його батьком ОСОБА_2 громадянства України скасовано у зв`язку з неправдиво наданими відомостями щодо проживання на території України в період з 1989 року по 1991 рік (а.с.56).

Отже, виданий на ім`я ОСОБА_2 паспорт громадянина України є недісним та підлягає вилученю, що стало підставою для для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Проте, позивачем надано до суду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 року у справі №420/2075/20 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про визнання поспорту ОСОБА_2 громадянина України - недійсним.

Вищезазначеним рішення встановлено, що батько позивача - ОСОБА_2 , є громадянином України, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачу правомірно відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Таким чином, враховуючи спростування у судовому порядку обставин, на які посилався відповідач приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу позивачу на імміграцію в Україну, а також те, що відповідач продовжує посилатись на скасовану в судовому порядку підставу, яка покладена в основу спірного рішення, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 380044 від 29.01.2020 року.

Крім того, щодо іншої частини позовних вимог про зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на імміграцію в Україну, судом першої інстанції вірно зазначено, що суди позбавлені можливості підміняти державний орган, оскільки питання щодо надання дозволу на імміграцію віднесено виключно до компетенції Державної міграційної служби України та не входить до компетенції суду.

Отже, судом першої інстанції вірно обрано ефективний спосіб захисту, який зможе забезпечити поновлення порушеного права позивача - шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію, враховуючи висновки наведені в рамках даної справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець