Справа № 640/14590/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Київ № 640/14590/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2019 №0-2651.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про відсутність у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу транспортного податку за 2019 рік, оскільки належний ОСОБА_1 легковий автомобіль (а саме: авто марки Volvo, модель «XC 90 T5 Momentum 8AT AWD», 2019 року випуску, з об`ємом двигуна 1969 куб.см) не підпадає під визначення об`єкта оподаткування названим податком. А саме позивач придбав своє авто на підставі договору купівлі-продажу за ціною 1 363 113,40 грн. (в т.ч. ПДВ), тобто - за ціною нижчою показнику 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року (1 564 875 грн.). Комплектація такого автомобіля відрізнялося від звичайної, зокрема об`єм двигуна становив 1 969 куб.см. замість 2000 куб.см. (що зафіксовано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно належний позивачу автомобіль за своїми характеристиками відрізнявся від тих, що буди встановлені до автомобіля в Переліку легкових автомобілів, що підлягали оподаткуванню транспортним податком у 2019 році.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі №640/14590/20 за вказаним позовом та саму справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі представник ГУ ДПС у м. Києві подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, де останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення суб`єкт владних повноважень мотивував тим, що в силу норми п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше 5-ти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. При цьому, межі повноважень контролюючого органу в даному випадку полягають у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономіки інформації про автомобілі, що розміщена на офіційному веб-сайті названого Міністерства. Так, у спірному випадку контролюючий орган встановив, що належний позивачу транспортний засіб міститься в Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 (звітного) року. У зв`язку з цим та відповідно до норм п. 267.1, 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Доводи позивача про те, що окремі характеристики його автомобіля (зокрема, робочий об`єм двигуна) були відмінними від характеристик транспортного засобу, що включений до визначеного Мінекономрозвитку Переліку легкових автомобілів, відповідач прокоментував наступним чином: нормами Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, не визначено одиницю виміру об`єму циліндрів двигуна, а більшість офіційних дилерів у своїх прайс-листах інформацію щодо об`єму циліндрів двигунів надають ДП «Держзовнішінформ» безпосередньо в літрах. За правилами перетворення об`ємів 1000 куб.см дорівнює одному літру. Таким чином, Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком на підставі даних ДП «Держзовнішінформ» інформації про ціни нового автомобіля із визначенням показника об`єму циліндрів двигуна у літрах із заокругленням до найближчого цілого числа.

Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у тексті якої останній підтримав свою правову позицію. Крім того, позивач повідомив суд про обставину отримання його представником у відповідь на адвокатського запиту від 06.07.2020 вих. №1005/1175Л листа ДП «Держзовнішінформ». Зі змісту такого листа-відповіді позивач встановив, що всупереч положень п. 5 Методики комплектація автомобіля позивача не була врахована ДП «Держзовнішінформ» при визначенні ціни на новий автомобіль, а згодом відповідно не була взяту до уваги Мінекономрозвитку при визначенні середньоринкової вартості автомобіля. Наслідком цього стало використання органом ДПС недостовірних даних щодо розміру середньоринкової вартості автомобіля з іншими характеристиками.

У свою чергу представник відповідача подав до суду письмові заперечення та додаткові пояснення.

Крім того, представник відповідача подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Мінекономрозвитку.

Вирішуючи дане клопотання відповідача суд виходив з наступного. За змістом норм ч. 2 і 4 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Дослідивши та проаналізувавши текс поданого клопотання суд встановив відсутність у ньому обґрунтувань стосовно того, яким чином прийняте судом у цій справі рішення може вплинути безпосередньо на права та/або обов`язки Міністерства. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання про залучення третьої особи та, як наслідок, - про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Volvo, модель XC 90, загальний легковий - загальний універсал-В, 2019 року випуску, об`єм двигуна 1969, тип палива - В (бензин), державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявної в матеріалах справи.

12.09.2019 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №31775-10, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» (код 18011001) за 2019 рік у розмірі 10 416,67 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в редакції, чинній на час спірних правовідносин, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з абз. 1 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 1 січня 2019 року, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII, мінімальна заробітна плата була установлена в розмірі 4 173 грн. Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року складали 1 564 875 грн.

Таким чином, відповідно до наведених вище нор права об`єктом оподаткування транспортним податком у 2019 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 564 875 грн та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

За змістом абз. 2 і 3 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика), затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, відповідно до положень п. 2 якої (тут і надані в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 №428, що була чинна на момент прийняття відповідачем спірного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100),

де Ц н - це ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального;

Г - це коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).

У свою чергу п. 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку № 403).

Згідно п. 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Пунктом 6 Методики визначено, що аналогічними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: тип кузова (седан, універсал тощо); призначення (дорожні, позадорожні); тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо); робочий об`єм двигуна; привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні); тип коробки переключення передач; габаритні розміри; комплектація.

Пунктом 8 Методики встановлено, що у разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №813/3965/17.

Зі змісту наявних у справі матеріалів справи суд встановив, що підставою для віднесення контролюючим органом автомобіля позивача, до об`єктів оподаткування, передбачених ст. 267 ПК України та, як наслідок - нарахування спірної суми транспортного податку, був розміщений на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (за наступним посиланням: https://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA) Перелік легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2019 році.

До цього Переліку (роздруківку якого подано відповідачем до матеріалів справи) був включений автомобіль марки «Volvo», модель - XC90, рік випуску (включно) - до 1 року, об`єм циліндрів двигуна - 2,0, тип палива - бензин.

У тексті свого листа від 03.08.2020 вих. №3821-06/47735-06 (що був наданий у відповідь на запит ГУ ДПС у м. Києві від 23.07.2020 вих. №1709/26-15-08-09-19) Мінекономіки повідомило наступне: «…для цілей оподаткування транспортним податком у 2019 році Мінекономіки на підставі даних ДП «Держзовнішінформ» про ціни на нові автомобілі було розраховано середньоринкову вартість автомобілів та розміщено на своєму офіційному веб-сайті Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі - Перелік), і калькулятор, який давав змогу протягом податкового (звітного) року отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних циліндрів двигуна та тип пального. Слід зауважити, що визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля залежно від його комплектації Кодексом та Методикою не передбачено. Враховуючи, що 1000 куб. см є еквівалентом 1 літра, а тому об`єм циліндрів двигуна автомобіля 1969 куб. см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 2,0 літра. Розрахована у 2019 році згідно з Методикою середньоринкова вартість легкового автомобіля Volvo ХС90 з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 літра, бензин, 2019 року випуску становила 1 614 345,52 гривень (з ПДВ).».

Поряд з цим, Державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх ринків» у тексті свого листа від 06.07.2020 вих. №1005/1175-Л повідомило представника позивача - адвоката Чубу В.Д. про те, що згідно Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) Підприємством до Мінекономіки. Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів). Зібрана Підприємством інформація передається Мінекономіки в узагальненому, обробленому вигляді. При цьому, при зборі інформації використовуються офіційні прайс-листи розміщенні на офіційних сайтах виробників (дилерів) без їх витребування офіційними запитам. Зокрема, при визначенні ціни транспортного засобу марки Volvo, модель ХС 90, 2019 року випуску з об`ємом (цилінтрів) двигуна 2,0 тип пального бензин, була врахована середньоринкова вартість легкових автомобілів з урахуванням відповідної марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

З текстів зазначених листів вбачається, що при визначенні Мінекономіки середньоринкової вартості у 2019 легкового автомобіля марки «Volvo» моделі XC90 (тобто, включеного до Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2019 році) була використана інформація про такі характеристики: рік виписку - 2019 рік, об`єм циліндрів двигуна - 2 000 куб.см та тип пального - бензин.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки Volvo, модель XC 90, рік випуску 2019 з об`ємом циліндра двигуна 1969 куб.см. Тобто, об`єм циліндрів двигуна автомобіля позивача є іншим, ніж визначений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у вищевказаному переліку.

З цього приводу суд зазначає, що в Методиці та Порядку №403 відсутні посилання на наявність у Мінекономрозвитку права на застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів при визначенні середньоринкової вартості того чи іншого автомобіля. Так само в тексті листа Мінекономіки від 03.08.2020 вих. №3821-06/47735-06 не вказано на наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в Переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

В силу припису ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Новік проти України» (18.12.2008 року) Європейського суду з прав людини (далі - Суд) зробив висновок, що «надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля».

У справі «Щокін проти України» Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

В даному випадку, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, контролюючий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, контролюючий орган дія всупереч наданої йому чинним законодавством компетенції та допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки у Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2019 році, автомобіль марки Volvo, модель XC 90, з об`ємом циліндру двигуна 1969 куб.см. відсутній, то транспортний засіб, що зареєстрований на позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Схожі правові висновки наведені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.04.219 у справі №2340/4380/18.

У контексті з наведеним висновком суд зазначає, що положення ст. 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11. 2018 року у справі №822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

З огляду наведене та виходячи з обсягу встановлених у справі обставин суд приходить до висновку про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 12.09.2019 №0-2651 та відповідно про необхідність скасування такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 11.06.2020 №0.0..1 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаними позовом сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн. Відтак, суд вказує про присудження на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.09.2019 №000-1805-3314-2651.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок