Справа № 360/80/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/80/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу тимчасової споруди - торговельного кіоску, розташованого за адресою: район будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначене таке.

На адресу Лисичанського міського голови 18.01.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про видачу паспорту прив`язки для встановлення тимчасової споруди для впровадження підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 .

06.02.2019 Управлінням була розглянута заява відповідача та надана відмова у видачі паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, в зв`язку з відсутністю оформленої земельної ділянки, яка не оскаржувалась відповідачем.

Під час обстеження території міста Лисичанська з питань благоустрою в квітні 2019 року представниками виконавчих органів Лисичанської міської ради, було встановлено, що в районі будинку АДРЕСА_1 відповідач самовільно, за відсутності паспорта прив`язки та правовстановлюючих документів на землекористування, встановив тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності. За даним фактом складено акт №1 від 04.04.2019.

04.04.2019 Управлінням було внесено припис про усунення порушень Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі-Порядок), відповідно до якого власнику рекомендовано самостійно здійснити демонтаж протягом 10 днів, але припис не було виконано.

15.04.2019 Відповідачу було направлено попередження про демонтаж тимчасової споруди, але воно також залишилось поза увагою Відповідача.

Питання щодо демонтажу тимчасової споруди було внесено на розгляд виконавчого комітету Лисичанської міської ради 21.05.2019 і виконавчим комітетом було прийнято рішення №260 про визнання тимчасової споруди такою, що підлягає демонтажу.

03.06.2019 Відповідачу втретє було направлено попередження про демонтаж, але і воно залишилось поза увагою Відповідача.

Крім того, на ім`я першого заступника міського голови 16.05.2019 надходила скарга від мешканки міста з приводу торгівлі спиртними напоями без відповідної ліцензії у тимчасовій споруді, розташованій в АДРЕСА_1 .

24.05.2019 з метою перевірки фактів викладених у скарзі, посадовими особами відділу споживчого ринку Лисичанської міської ради було проведена обстеження і встановлені порушення Правил торговельного, побутового обслуговування населення та законодавства щодо захисту прав споживачів.

Протягом 2020 року від мешканців будинку АДРЕСА_1 також надходили скарги щодо розміщення даної тимчасової споруди.

19.11.2020 Відповідачу було направлено другий припис про усунення порушень Порядку, який також залишився поза увагою Відповідача.

Таким чином, на момент звернення до суду з позовом тимчасова споруда не демонтована і Відповідач продовжує порушувати законодавчі акти, які регулюють порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 10 березня 2021 року (а.с.65-66).

10.03.2021 ухвалою суду замінено Військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області () на правонаступника - Лисичанську міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області (код 44044068, 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7). Підготовче засідання по справі відкладено до 24 березня 2021 року (а.с.76).

Ухвалою суду від 24.03.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 квітня 2021 року (а.с.82-83).

13.04.2021 за вх№13333/2021на адресу суду від представника відповідача надійшла заява по суті провадження справи №360/80/21 (а.с. 117-118).

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, просив розглядати справу без його участі (арк. спр. 126).

Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Від представника відповідача надійшла заява, про розгляд справи без його участі (арк. спр. 127).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

18.01.2019 відповідач - ОСОБА_1 звернувся з заявою до Лисичанського міського голови на видачу паспорту прив`язки для встановлення тимчасової споруди для впровадження підприємницької діяльності для розміщення тимчасової споруди (торгівельний кіоск) за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8; а.с.9).

06.02.2019 Управління будівництва та архітектури Лисичанської міської ради надана відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо відмови у задоволенні вказаної заяви про видачу паспорта прив`язки ТС для впровадження підприємницької діяльності для розміщення тимчасової споруди (торгівельний кіоск) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з неможливістю на теперішній час оформити земельну ділянку для ведення підприємницької діяльності.

Зазначивши, що заявлена земельна ділянка знаходиться у комунальній власності і входить в межі земельної ділянки за кадастровим номером :55:004:0016 площею 0.2241 га. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Дана ділянка сформована проектом землеустрою щодо відведення її для будівництва супермаркету (а.с.10).

Відповідних доказів не згоди та оскарження вищезазначеної відповіді щодо відмови у задоволенні вказаної заяви про видачу паспорта прив`язки ТС для впровадження підприємницької діяльності для розміщення тимчасової споруди (торгівельний кіоск), відповідачем не надано.

З матеріалів справи встановлено, що під час обстеження території міста Лисичанська з питань благоустрою представниками виконавчих органів Лисичанської міської ради, встановлено, що в районі будинку АДРЕСА_1 відповідач - ОСОБА_1 самовільно, за відсутності паспорта прив`язки та правовстановлюючих документів на землекористування, встановив тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, про що складено акт №1 від 04.04.2019 (а.с.11).

04.04.2019 за № 291/01-10/1 Управлінням будівництва та архітектури Лисичанської міської ради складено припис №1 про усунення порушень Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, відповідно до якого розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності здійснено без оформлення земельної ділянки та паспорту прив`язки ТС. Запропоновано власнику самостійно здійснити демонтаж тимчасової споруди та, перевезення її до місця зберігання та благоустрою території протягом 10-денний термін (а.с.12).

21.05.2019 позивачем винесено на розгляд виконавчого комітету Лисичанської міської ради питання про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди, яким прийнято рішення №260 про визнання тимчасової споруди як самовільно встановлену та таку, що підлягає демонтажу (а.с.13).

15.04.2019; 03.06.2019 та 19.11.2020 позивачем направлено попередження за №2 та №5 на ім`я ОСОБА_1 про демонтаж тимчасової споруди, перевезення її до місця зберігання та благоустрою території протягом 10-денний термін (а.с.14;а.с.17;а.с18).

Відповідні попередження направлені на адресу позивача рекомендованими повідомленнями (а.с.14 зв.бік; а.с.17 зв.бік, ас.18 зв.бік).

19.11.2020 за № 388/01-10/1 на ім`я ОСОБА_1 направлено лист щодо демонтажу тимчасової споруди, де також зазначено, що у разі невиконання викладених вимог, військово-цивільна адміністрація міста Лисичанська буде змушена звернутись за відновленням порушених прав до суду (а.с.19).

Також 24.07.2020 на ім`я Лисичанського міського голови звернувся ОСОБА_2 з проханням втрутитися у ситуацію з приводу встановлення тимчасової споруди.16.05.2019 на ім`я першого заступника міського голови звернулась із скарго ОСОБА_3 щодо здійснення торгівлі спиртними напоями без відповідної ліцензії у тимчасовій споруді, розташованій в АДРЕСА_1 (а.с.15;20).

На підставі вищезазначеного, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» №2807-IV від 06.09.2005 благоустрій населених пунктів це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Частиною 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до приписів ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки; відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п. 7 п «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

Згідно з ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Частина 7 ст. 34 Закону №3038-VI визначає, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 Цивільного Кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.4 ст. 376 Цивільного Кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Суд врахував, що позивач звернувся з вищевказаним позовом у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21.05.2019 № 260, тобто, реалізуючи у спірних правовідносинах надані йому владні управлінські функції.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального та процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 та 11 квітня 2018 року у справах № 14-48цс18 та № 11-96апп18 і від 15 та 30 травня 2018 року у справах № 11-346апп18 та №14-92цс18.

Згідно із ч.1 ст.73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Суд врахував, що всупереч вищевказаному рішенню виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21.05.2019 № 260 відповідач не демонтував самовільно встановлену споруду - торговельного кіоску, розташованого за адресою: район будинку АДРЕСА_1 .

Жодних дій для легалізації тимчасової споруди не вчиняв та не провів її демонтажу, а також не виконав попередження № 2 та № 5 виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 15.04.2019; 03.06.2019 та 19.11.2020 (без номеру) про усунення порушень, виявлених під час перевірки дотримання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Доказів оскарження та скасування у встановленому законом порядку вказаного рішення позивача від 21.05.2019 №260 про визнання тимчасової споруди як самовільно встановлену та таку, що підлягає демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди, не надано.

Тому, для забезпечення завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав є зобов`язання відповідача виконати рішення Лисичанської міської ради від 21.05.2019 № 260, шляхом демонтування самовільно встановленої споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (код 44044068, 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 виконати рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 21.05.2019 № 260 шляхом демонтування самовільно встановленої споруди - торговельного кіоску, розташованого за адресою: район будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.В. Тихонов