Справа № 160/2728/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року Справа № 160/2728/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
23.02.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона неодноразово зверталась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Проте, листом від 17.09.2020 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено про необхідність подання заяви про бажання зарахування до періоду перебування у місцях позбавлення волі до стажу роботи, а також відповідні документи, що підтвердять такий трудовий стаж. На заяву від 19.08.2020 р. було повідомлено відповідачем про відмову у призначенні від 21.08.2020 р. через відсутність необхідного страхового стажу (страховий стаж в 26 років 1 місяць 13 днів). Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано період роботи з 03.11.1988 по 29.09.1989, у зв`язку з тим, що в записі на прийом на роботу не зазначено номеру наказу, а також період роботи з 23.01.1993 р. по 14.03.1994 р. через відсутність сплати внесків до Пенсійного фонду. 10.11.2020 р. позивачем отримано роздруківку страхового стажу, який визначений у 25 років 04 місяці 16 днів. Враховуючи необґрунтоване зменшення страхового стажу, позивач знову звернулась до відповідача і документами на підтвердження стажу роботи. Проте, 23.12.2020 р. відповідач знову відмовив у призначенні пенсії, визначивши страховий стаж 23 роки 00 місяців 15 днів, не зарахувавши вже періоди її навчання з 05.10.1977 р. по 30.06.1978 р., оскільки довідка видана з непідконтрольної території України, з 20.10.1997 по 15.08.2001 р., оскільки в довідці не вказано періоди, з 03.11.1988 р. по 29.09.1989 р. - в записі про прийом на роботу не зазначено номеру наказу, з 23.01.1993 року по 14.03.1994 року - відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України, з 01.08.2005 року по 17.02.2006 року та з 03.05.2006 року по 17.08.2007 року, тому що не надано довідку. Проте, відповідні відомості містяться в трудовій книжці. Позивач вважає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки, навіть за їх наявності, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду навчання та роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки записи до трудової книжки вносились не позивачем, а уповноваженою особою (уповноваженим органом, адміністрацією). Щодо періоду з 23.01.1993 року по 14.03.1994 року, позивач зауважила, що вказаний період підтверджується повідомленням №79/4-11-20/щ-11 від 21.07.2020 р. з доданою до нього довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії. Жодних зауважень стосовно наданих документів у відповідача не було. Є також не зрозумілим, який страховий стаж визначений відповідачем з урахуванням тієї обставини, що згідно із повідомленням від 21.08.2020 р. страховий стаж вирахований відповідачем на рівні 26 років 1 місяць 13 днів, в той час згідно із повідомленням від 23.12.2020 р. - страховий стаж складає 23 роки 00 місяців 15 днів. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
11.03.2021 р. від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. Позивач 16.12.2020 року звернулась із заявою про призначення пенсії за віком із документами відповідно до Закону №1058. Враховуючи всі документи, які були надані для призначення пенсії, страховий стаж позивача складає 23 роки 00 місяців 15 днів при необхідному - 27 років. До загального страхового стажу не зараховано періоди з 05.10.1977 р. по 30.06.1978 р. (період навчання), оскільки довідка №09/807 від 18.06.2020 р. видана з непідконтрольної території України, з 20.10.1997 по 15.08.2001 р., оскільки в довідці №145/02 від 05.08.2020 р. не вірно вказано періоди, з 03.11.1988 р. по 29.09.1989 р., оскільки в запису про прийом на роботу не зазначено номеру наказу, з 23.01.1993 р. по 14.03.1994 р. - відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України, період догляду за дитиною (з 07.04.1980 р.), оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту, з 01.08.2005 р. по 17.02.2006 та з 03.05.2006 р. по 17.08.2007 р., оскільки не надано довідку. Тому в призначенні пенсії за віком згідно із наданої заяви від 16.12.2020 р. позивачу було відмовлено. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Частиною 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
07.07.2020 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою.
19.08.2020 р. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Центральний відділ обслуговування громадян (сервісний центр)) із заявою (вх.№8988) про призначення пенсії за віком (а.с.13).
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви додала свідоцтво про навчання №5200, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку (та вкладиш до неї), свідоцтво про народження дитини, свідоцтва про шлюб, документи про стаж: від 14.07.2020 р. №6/9/1866/Гш, від 10.08.2020 р. №6/9/2154/Сп, від 21.07.2020 р. №79/4-11-20/щ-11, №79/4-3428, від 17.07.2020 р. №9, від 15.07.2020 р. №1-24/162, від 05.08.2020 р.№145/025, №223/08, №224/08.
Означене рішення відповідача обґрунтоване наступним.
Згідно з наданих документів страховий стаж складає 26 років 1 місяць 13 днів. До стажу не зарахований період роботи з 03.11.1988 по 29.09.1989 - в запису про прийом на роботу не зазначений номер наказу, що є порушенням п. 2.4. Інструкції №58, а також період роботи в Орджонікідзевському УВП-79 (відбування покарання з 23.01.1993 по 14.03.1994), оскільки відсутня сплата внесків до Пенсійного фонду (а.с.15-16).
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви додала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, документи про стаж: №09/807 від 18.06.2020 р., №1-42/щ-49 від 07.09.2020.
Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів роботи до страхового стажу, сформованого на заяву 28.09.2020 р., страховий стаж позивача становить 25 років 4 місяці 16 днів.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви додала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, довідку від 07.09.2020 №1-42/щ-49, від 17.11.2020 №1-42/щ-71, інформацію від 16.11.2020 р. №26-31/3-157.
Листом від 23.12.2020 р. №0400-010303-8/124767 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства) повідомило позивачу про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного загального страхового стажу.
Означене рішення відповідача обґрунтоване наступним.
Згідно з наданих документів страховий стаж складає 23 років 00 місяців 15 днів при необхідному 27 років. До загального страхового стажу не зараховано періоди з 05.10.1977 р. по 30.06.1978 р. (період навчання), оскільки довідка №09/807 від 18.06.2020 р. видана з непідконтрольної території України, з 20.10.1997 по 15.08.2001 р., оскільки в довідці №145/02 від 05.08.2020 р. не вірно вказано періоди, з 03.11.1988 р. по 29.09.1989 р., оскільки в запису про прийом на роботу не зазначено номеру наказу, з 23.01.1993 р. по 14.03.1994 р. - відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України, період догляду за дитиною (з 07.04.1980 р.), оскільки у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту, з 01.08.2005 р. по 17.02.2006 р. та з 03.05.2006 р. по 17.08.2007 р., тому що не надано довідку.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст. 3, 19, 46 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058).
Згідно до ст. 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788 визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На заяву від 16.12.2020 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято відмову у призначенні пенсії через те, що страховий стаж складає 23 роки 00 місяців 15 днів при необхідному 27 років, що викладено у листі від 23.12.2020 р. №0400-010303-8/124767 (а.с.20-21).
Отже, в матеріалах справи містяться декілька рішень відповідача про різний кількісний обрахунок страхового стажу позивача, та зазначено різні, не відповідні одне одному, підстави для відмови у призначенні пенсії, що є неприпустимим, оскільки порушує право позивача на обізнаність щодо свого права та відповідного належного захисту.
Суд зауважує, що не вирішення спірного питання щодо страхового стажу не може позбавляти позивача її конституційного права на соціальний захист в питанні призначення трудової пенсії.
Матеріалами справи підтверджено наявність спору між сторонами щодо страхового стажу позивача з 03.11.1988 по 29.09.1989, з 23.01.1993 по 14.03.1994, з 20.10.1997 по 15.08.2001, з 01.08.2005 по 17.02.2006, з 03.05.2006 по 17.08.2007, а також періоду навчання та догляду за дитиною.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 (а.с.22-35) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період:
з 01.09.1977 по 18.07.1978 - навчання в ПТУ м. Донецьк (запис №1);
з 03.11.1988 по 29.09.1989 - робота секретарем-машиністкою в кооперативі «Антей» (записи 20-21);
з 20.10.1997 по 15.08.2001 - робота на «ОАО Завод Горного Воска» Республіка Беларусь (записи 28-32);
з 01.08.2005 по 17.02.2006 - робота в ЗАО «БелАсептика», г.Минск (записи 37-38);
з 03.05.2006 по 17.08.2007 - робота в ОАО «Пуховический пищекомбинат» (а.с.41-44).
В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, означених періодів трудової діяльності позивача, відповідачем у листі від 23.12.2020 р. №0400-010303-8/124767 та у відзиві зазначено, що період навчання не зараховується до загального страхового стажу, оскільки довідка №09/807 від 18.06.2020 р. видана з непідконтрольної території, період з 03.11.1988 р. по 29.09.1989 р. не зараховується, оскільки в записі про прийом на роботу не зазначено номеру наказу, період з 20.10.1997 по 15.08.2001 р. не зарахований, оскільки в довідці №145/02 від 05.08.2020 р. не вірно вказано періоди, періоди з 01.08.2005 р. по 17.02.2006 р. та з 03.05.2006 р. по 17.08.2007 р. не зараховані, тому що не надано довідку.
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки чинним законодавством чітко визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то не надання довідки, у довідці не вірно вказані періоди, довідка видана з непідконтрольної території України) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (обрахунку) пенсії.
Відповідачем зворотнього не доведено.
Щодо доводів відповідача про те, що період з 03.11.1988 р. по 29.09.1989 р. не може бути зарахований до загального страхового стажу позивача, оскільки в записі про прийом на роботу не зазначено номеру наказу, суд зазначає наступне.
Так, на момент внесення у трудову книжку позивачки записів 20-21 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).
Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню
Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
В графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, в графі 2 вказується дата прийняття на роботу.
В графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії чи посади та присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії чи посади, най яку прийнято працівника, здійснюються: для робітників - у відповідно до найменувань професій, вказаних в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій для робітників; для службовців - у відповідно до найменувань посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.
Згідно до п. 2.25 Інструкції № 162 записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), чинної на момент внесення у трудову книжку позивача записів 28-32, 37-38, 41-44.
Пунктами 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції передбачено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 2.27. Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться
порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Пунктом 4.1 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно під час розгляду і вирішення питання призначення пенсії не зараховано до загального страхового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, періоди навчання і роботи позивача, а саме: з 01.09.1977 по 18.07.1978 - навчання в ПТУ м. Донецьк; з 03.11.1988 по 29.09.1989, з 20.10.1997 по 15.08.2001; з 01.08.2005 по 17.02.2006; з 03.05.2006 по 17.08.2007.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати періоди навчання і роботи позивача з 01.09.1977 по 18.07.1978, з 03.11.1988 по 29.09.1989, з 20.10.1997 по 15.08.2001; з 01.08.2005 по 17.02.2006; з 03.05.2006 по 17.08.2007, до загального страхового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Щодо періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, суд зазначає наступне.
За змістом ст.181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Отже, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до п.1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Судом встановлено, про що відсутній спір між сторонами, що до заяви про призначення пенсії від 19.08.2020 р. позивачем додавалось, окрім іншого, і свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 . Доказів неправдивості або недостовірні відомостей, що зазначені у свідоцтві НОМЕР_4 , матеріали справи не містять.
Відповідачем у листі від 23.12.2020 р. №0400-010303-8/124767 та у відзиві зазначено, що до загального трудового стажу позивача неможливо зарахувати період догляду за дитиною, оскільки у свідоцтві про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорта.
Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними. Відповідачем не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги законодавства.
Відсутні і докази письмового повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального трудового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Щодо періоду з 23.01.1993 по 14.03.1994, суд зазначає наступне.
Згідно із листом Державної установи «Покровський виправний центр («79») від 21.07.2020 р. №79/4-11-20/Щ-11 ОСОБА_1 у період з 23.01.1993 по 14.03.1994 відбувала покарання в Орджонікідзевському УВП-79 (а.с.79), під час відбуття покарання позивач була працевлаштована і нараховувалась заробітна плата.
Згідно з пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, крім іншого: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Таким чином достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата страхових внесків протягом такого періоду.
Згідно положень абзацу п`ятого частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що період страхового стажу до 1 липня 2000 року підтверджується даними, обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 04 березня 2014 року в справі № 21-3а14 та Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року в справі № 296/3579/17.
Згідно із довідкою «Про заробітну плату для обчислення пенсії) від 21.07.2020 р. №79/4-3428 Державної установи «Покровський виправний центр («79») у період з лютого 1993 по березень 1997 року позивачу нараховувалась заробітна плата, з усіх сум, внесених до довідки, відрахування до Пенсійного фонду України не проводились.
Отже, враховуючи те, що за період залучення позивача до оплачуваної роботи під час відбування покарання з 23.01.1993 р. по 14.03.1994 р. не сплачувались страхові внески, вказаний стаж не може бути врахований позивачу до загального страхового стажу.
У зв`язку з чим, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
З матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово зверталась до пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії, перше звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком відбулося 19.08.2020 р. (а.с.13).
Судом визнано протиправними та скасовано рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає, що достатнім, необхідним, ефективним та повним способом захисту відновлення порушеного права позивача саме зобов`язання зарахувати спірні періоди трудової діяльності до страхового стажу та призначити пенсію з урахуванням означеного страхового стажу з моменту звернення за призначенням пенсії.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Клопотання позивача допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду не містить присудження стягнення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 454,00грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії, яке оформлено листом від 23.12.2020 р. №0400-010303-8/124767.
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зараховуванні до загального страхового стажу періодів навчання та роботи ОСОБА_1 з 01.09.1977 по 18.07.1978 - навчання в ПТУ м. Донецьк; з 03.11.1988 по 29.09.1989, з 20.10.1997 по 15.08.2001; з 01.08.2005 по 17.02.2006; з 03.05.2006 по 17.08.2007, та періоду догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди навчання та роботи з 01.09.1977 по 18.07.1978 - навчання в ПТУ м. Донецьк; з 03.11.1988 по 29.09.1989, з 20.10.1997 по 15.08.2001; з 01.08.2005 по 17.02.2006; з 03.05.2006 по 17.08.2007, та періоду догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.08.2020 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 РозділуПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 14.04.2021 р.

Суддя О.С. Рябчук