Справа № 580/3856/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3856/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Дніпровське» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ПП «Дніпровське», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 100734,70 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 2982,20 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що виконання нормативу для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем не доведено.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ним подавалась звітність за формою 3-ПН, а тому ним вжито залежні від нього заходи для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась у порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми № 10-ПІ (а.с.6), поданого відповідачем 27.02.2020 та зареєстрованим за №2661, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу, що працювали у 2019 році, становить 49 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 2 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 2 особи, фонд оплати праці складає 2468 тис. грн. Середньорічна заробітна плата штатного працівника - 50367,35 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем не визначена.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку адміністративно-господарської санкції та пені станом на 10.09.2020 за даними звіту за Ф.10-ПІ (а.с.14) сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 100734,70 грн, розмір пені до сплати - 2982,20 грн.

З метою стягнення зазначених коштів з підприємства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів виконання вимог п.4 Порядку зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць, визначеного статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, а саме письмового повідомлення, протягом десяти календарних днів після виявлення розбіжностей, територіального органу Держпраці, про не зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць за звітний період, в той час, як обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Натомість, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 440/2008/19, від 18.08.2020 у справі №580/2188/19.

Згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067 (далі - Закон №5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті прийнятого Закону №5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом №5067 та Наказом №316;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Законом №875-ХІІ та Порядком №70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, натомість передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). В такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 13.07.2020 у справі №804/4097/18.

Відповідач подав до матеріалів справи лист Звенигородської районної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 18.09.2020 №220402/842 (а.с.38), відповідно до якого ПП «Дніпровське» подавало звіт №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу» протягом 2019 року 09.03.2019 та 03.04.2019 (для укомплектування вакансій «робітника на лісокультурних (лісогосподарських) роботах» у кількості 8 вакансій та 1 вакансія відповідно).

В той же час, з наданого листа не вбачається, що подані відповідачем звіти за формою №3-ПН містила інформацію про можливість зайняття відповідних посад саме інвалідами.

З наданого до суду апеляційної інстанції копії листа Звенигородської районної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 24.02.2020 №2304-02/994 вбачається, що ПП «Дніпровське» форму №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2019 року не подавало.

Крім того, відповідач самостійно у відзиві на позов зазначив, що ПП «Лніпровське має КВЕД 02.10 «Лісництво та інша діяльність у лісовому господарстві» та 02.20 «Лісозаготівля», що підпадають під категорію робіт підвищеної небезпеки і потребує особливих умов праці та охорони праці на підприємстві, що забороняє працю інвалідів на даному підприємстві. Кількість осіб, які належать до категорії небезпечних робіт та робіт підвищеної небезпеки на ПП «Дніпровське» становила 42 особи, а решта осіб, які не належать до категорії небезпечних робіт становила 7 осіб, отже відповідачем не порушено 4% квоти для працевлаштування інвалідів встановленої Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не визначають виключення з розрахунку середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу, що працювали у 2019 році на ПП «Дніпровське» осіб, які належать до категорії небезпечних робіт та робіт підвищеної небезпеки.

Суд відхиляє посилання відповідача на лист Державної служби України з питань праці від 18.05.2016 №5507/2/4.2-ДП-16, як на підставу для не включення в розрахунок середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу осіб, які належать до категорії небезпечних робіт та робіт підвищеної небезпек, оскільки наведене не відповідає нормам законодавства, та вказаний лист не є нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини.

При цьому у звіті за формою № 10-ПІ (а.с.6), відповідачем самостійно визначено, що кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 2 особи.

У вказаному звіті відповідачем також вказано, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 2 особи, однак наведене суперечить інформації, наданій ГУ ДПС у Черкаській області у листі від 24.02.2020 №4761/23-00-33-0115 (а.с.8-9), за якою в період з січня по квітень 2019 року середньооблікова кількість працівників ПП «Дніпровське», яким встановлено інвалідність становила 1 особа, а з травня по грудень 2019 року - 0 осіб.

Таким чином, наведені відповідачем у звіті за формою 10-ПІ відомості щодо укомплектованості робочих місць особами з інвалідність містить суперечливу інформацію, яка не відповідає інформації, наданій позивачем в межах подання звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за 2019 рік.

При цьому, з листа Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 30.03.2020 №719/01-27 (а.с.12) вбачається, що відповідача повідомлено про невідповідність даних у звіті за формою 10-ПІ за 2019 рік та про не зарахування 2 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць за 2019 рік, про що направлено інформацію до територіального органу Держпраці.

До суду апеляційної інстанції скаржником подано копію листа від 10.04.2020 №995/01-27, яким позивач повідомив Управління Держпраці у Черкаській області про наявність розбіжностей показників у звіті про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю,поданому до відділення Фонду, та звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, поданим до територіального органу адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ПП «Дніпровське».

Наведене свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції щодо не дотримання позивачем вимог п.4 Порядку зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць, визначеного статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, в частині не повідомлення територіального органу Держпраці про не зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до виконання нормативу таких робочих місць за звітний період.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо підтвердження факту не виконання відповідачем обов`язку з дотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (дві особи) шляхом виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та подання державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію в частині подання звітів за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2019 року, а тому наявні підстав для сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій, визначених ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому, враховуючи відсутність з боку відповідача заперечень щодо наданого позивачем розрахунку, позовні вимоги про стягнення з ПП «Дніпровське» на користь позивача 100734,70 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 2982,20 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства «Дніпровське» (19736, Черкаська область, Золотоніський район, с.Вільхи, вул.Гагаріна, 2, ) на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (18002, м.Черкаси, вул.Благовісна, 269/105, ) 100734,70 грн (сто тисяч сімсот тридцять чотири грн 70 коп.) адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2019 році та 2982,20 грн (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві грн 20 коп.) пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма