Справа № П/811/878/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № П/811/878/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

представника відповідача: Іванець Д.М.

представника третьої особи: Капиш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Міністерство юстиції України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" № 48о/с від 16 січня 2015 року в частині його звільнення з займаної посади;

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області "по особовому складу" № 83 о/с від 03.03.2015 року в частині його звільнення з займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 старшого лейтенанта міліції на посаді інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на його користь середній заробіток за час його вимушеного прогулу починаючи з 04.03.2015 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він був незаконно звільнений з посади інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" № 48о/с від 16 січня 2015 року та наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області "по особовому складу" № 83 о/с від 03.03.2015 року в частині його звільнення з займаної посади. Згідно з поданням до звільнення підставою для звільнення стало застосування п.10, 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», п.п. 62 «а», 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Однак, за твердженням позивача, його фактично звільнили з посади без жодного з`ясування наявності вини у його діях щодо складання відповідного протоколу та без жодної індивідуалізації обсягу його відповідальності, чим було порушено конституційні приписи та гарантії, а також принципи проведення люстрації визначені Законом України «Про очищення влади».

18 березня 2015 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (Т. 1 а.с.1).

09 квітня 2015 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 , в частині позовної вимоги про зобов`язання Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості як про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» - залишено без розгляду (Т.1 а.с.86, 90-91).

09 квітня 2015 року ухвалою суду провадження в даній справі зупинено в зв`язку з необхідністю надання суду Міністерством внутрішніх справ України матеріалів перевірки по факту застосування адміністративних стягнень ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 87, а.с.90-91).

11 серпня 2015 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду призначено розгляд питання про поновлення провадження у справі (Т.1 а.с.144-145).

07 вересня 2015 року ухвалою суду зупинено провадження в даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі Конституційного Суду України за поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої та шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої та восьмої статті 3, пункту 2 частин п`ятої статті 5, пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII; рішення Пленуму Верховного Суду України від 16 березня 2015 року про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII "Про очищення влади" положенням частини третьої статті 22, статей 38, 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 17.11.2014 р. № 8 Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пункту 2 частини другої, пункту 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682- VII "Про очищення влади" та звернення до Президента України, Голови Верховної Ради України та Прем`єр-міністра України щодо приведення у відповідність із міжнародними стандартами у галузі судочинства, Конституцією України, положенням чинного законодавства України Закону України "Про очищення влади" (Т.1 а.с.170-171).

23 березня 2016 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду призначено розгляд клопотання про відновлення провадження у адміністративній справі (Т.1 а.с.182-183).

07 квітня 2016 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження (Т.1 а.с.199-200).

01 вересня 2017 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду призначено розгляд клопотання про відновлення провадження у адміністративній справі (Т.1 а.с.217-218).

26 вересня 2017 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження (Т.1 а.с.231-233).

15 січня 2021 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (Т.1 а.с.245-246).

02 лютого 2021 року ухвалою суду відкладено розгляд справи та призначено підготовче судове засідання на 23 лютого 2021 року (Т.2 а.с.37).

23 лютого 2021 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні (Т.2 а.с.72).

15 березня 2021 року ухвалою суду відкладено розгляд справи (Т.2 а.с.83).

03.02.2021 (вх.№ 2986/21) до суду Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області подано відзив на позовну заяву (Т.2 а.с.44-50), в якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначено, що УМВС України в Кіровоградській області звільняючи ОСОБА_2 діяло на підставі вимог п.10 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 та згідно з п.62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС Позивача звільнено з ОВС у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Враховуючи, що на момент винесення оскаржуваних наказів та на момент розгляду справи відповідні висновки Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону «Про очищення влади» на підставі якого було звільнено позивача відсутні, тому УМВС України в Кіровоградській області діяло відповідно до вимог статті 19 Конституції України.

05.02.2021 (вх.№ 3238/21) на адресу суду Міністерством внутрішніх справ України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачем не визнаються та заперечує проти їх задоволення.

01.02.2021 (вх.№ 2678/21) Міністерством юстиції України до суду надано пояснення на адміністративний позов, в яких зазначено, що третя особа вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 розпочав службу в органах внутрішніх справ України у серпні 2007 року курсантом факультету безпеки дорожнього руху Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ. З червня 2011 по момент звільнення перебував на посаді інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Голованівського району при УМВС України в Кіровоградській області.

02.01.2014 до УДАІ УМВС України в Кіровоградській області надійшов рапорт інспектора ДПС роти ДПС ДАФ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУМВС в Київській області прапорщика міліції Рогача О.А. про те, що 29.12.2013 під час несення служби в с. Нові Петрівці автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку, що надавався за допомогою жезла та свистка чим порушив п.2.4. Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ІПС НБД «Автомобіль», автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 , який зареєстрований в с. Роздол, Голованівського району, Кіровоградської області, а тому розгляд зазначеного рапорту доручено керівництву ВДАІ Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

06.01.2014 у відповідності до вимог ст. ст. 1, 6, 7, 8, 254, 256, 260, 265-1 КУпАП, а також з метою з`ясування обставин справи та вирішення питання щодо доцільності складання адміністративного протоколу, який неможливо було скласти на місці скоєння правопорушення, т.в.о. начальника відділення ДАІ Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області, майор міліції Довгий О.М. направив повідомлення про запрошення ОСОБА_3 до відділення ДАІ на 14:00 08.01.2014.

08.01.2014 ОСОБА_3 до підрозділу ДАІ не з`явився, про причини неявки не повідомив. Тому, ОСОБА_1 на підставі рапорту ОСОБА_4 , який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із доказів вчинення правопорушення, у присутності свідків відносно ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол серії АВ2 № 107253.

У цей же день, відповідно до вимог ст. ст. 221 та 276 КУпАП були направлені до Голованівського районного суду Кіровоградської області, для розгляду та прийняття рішення.

17.01.2014 вказані матеріали було розглянуто суддею Голованівського районного суду Кіровоградської області Гут Ю.О. та винесено постанову по справі 3/386/33/14 якою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три місяці.

06.03.2014 до відділення ДАІ Голованівського РВ УМВС України в Кіровоградській області надійшла постанова Голованівського районного суду про звільнення ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП у відповідності до ст. ст. 4,7 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій. Які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність деякі закони України».

14.01.2015 було затверджено висновок службового розслідування щодо безпідставного складання адміністративних матеріалів стосовно учасників автомайдану.

За результатами службового розслідування, відповідно до п. 10 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р, постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 вирішено клопотати перед МВС України про вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ Позивачем.

Наказом МВС України від 16.01.2015 №48 «По особовому складу», відповідно до вимог п.10 ч.2 ст. З Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 та згідно з п.62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС Позивача звільнено з ОВС у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

На підставі наказу МВС України від 16.01.2015 №48 о/с, подання до звільнення, атестаційного листка було видано наказ УМВС України в Кіровоградській області від 03.03.2015 № 83 о/с «По особовому складу» яким позивача звільнено з ОВС з 03 березня 2015 року, встановивши вислугу 07 років 06 місяців 18 днів.

Позивач не погодившись із наказом Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" № 48о/с від 16 січня 2015 року та наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області "По особовому складу" № 83 о/с від 03.03.2015 року в частині його звільнення з займаної посади звернувся із цим позовом до суду.

Щодо доводів представника УМВС України про пропущення строків звернення до суду, в зв`язку з тим, що 14.02.2015 позивача було поінформовано про дію наказу МВС України від 16.01.2015№ 48о/с, однак до суду позивач звернувся лише 16.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу про його звільнення стало відомо лише 05.03.2015 при отриманні від Управління кадрового забезпечення УМВС України в Кіровоградській області листа № 3/447 від 03.03.2015, яким було повідомлено про те, що 03.03.2015 року Рішенням атестаційної та кадрової комісії УМВС України наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області № 83 о/с від 03.03.2015 Кіровоградській області його звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області № 83 о/с від 03.03.2015 року, який було додано до зазначеного листа.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем подано до суду позовну заяву в межах строку звернення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначає Закон України «Про очищення влади».

Частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пункт 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» встановлює, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 10 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року №737-VII, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року №743-VII.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що обов`язковою умовою застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», є факт перебування працівника на посаді у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не звільнення його у випадку, якщо він складав та/або своєю дією сприяв складенню, зокрема, протоколів про адміністративне правопорушення стосовно осіб, звільнених від адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань», Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 у період у період з квітня 2014 року по 16 січня 2015 року обіймав посаду інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Голованівського району при УМВС в Кіровоградській області.

У наказі МВС України від 16 січня 2015 року № 48 о/с підставою для звільнення зазначено пункт 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для застосування до позивача в якості підстави для звільнення пункту 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», зокрема, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження складення позивачем чи сприяння складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року №737-VII, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року №743-VII.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини чотирнадцятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» звільнення проводиться за наслідками висновку проведеної перевірки.

При цьому, єдиним виключенням є пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», який установлює, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині першій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону. Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки.

Таким чином, звільнення на підставі положень Закону України «Про очищення влади» передбачає обов`язкову процедуру, яка полягає у проведенні перевірки особи та можливість її звільнення за результатами такої перевірки, крім випадків, визначених пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого особи, які підпадають під зазначені критерії, звільняються без проведення перевірки.

Крім того, однією з підстав звільнення ОСОБА_1 в оскаржуваних наказах зазначено пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а саме: за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, з приводу чого суд зазначає наступне.

Пункт 66 Положення визначає, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому, звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Проте, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Проведення перевірки насамперед має за мету, визначену у статті 1 Закону України «Про очищення влади», а саме: виявити осіб, що брали участь в управлінні державними справами, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який є обов`язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду відповідно до статті 5 Закону України «Про очищення влади».

Суд встановив, що підставою для застосування до позивача пункту 66 Положення стало вчинення позивачем діяння, передбаченого пунктом 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Проте, у зв`язку з відсутністю перевірки, проведеної відповідно до Закону України «Про очищення влади», неможливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим в порядку, передбаченому законом.

Проте, Закон України «Про очищення влади» передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за частиною першою статті 3 цього Закону.

При цьому, посада, яку обіймав позивач на момент набрання чинності Законом України «Про очищення влади», не входить до посад, вказаних у частині першій статті 3 цього закону, звільнення з яких має бути здійснено впродовж 10 днів з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність звільнення позивача на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», оскільки відповідачем не було дотримано процедуру звільнення з органів внутрішніх справ, а саме: не було проведено перевірки.

Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №820/1573/15 та від 17.07.2020 у справі №809/934/15.

Згідно з положеннями статті 1, статті 3, частини другої статті 6, частин першої та другої статті 8 Конституції України Україна є демократичною, правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основ Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 43 Конституції України зокрема передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як зазначив Конституційний Суд України у абзаці третьому підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини рішення від 29 січня 2008 року №2-рп/2008 у справі за конституційним поданням 52 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про особливості звільнення з посад осіб, які суміщають депутатський мандат з іншими видами діяльності» та конституційним поданням 89 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 90 Конституції України, статті 5 Закону України «Про особливості звільнення з посад осіб, які суміщають депутатський мандат з іншими видами діяльності» (справа про звільнення народних депутатів України з інших посад у разі суміщення), право на працю є природною потребою людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Наведені конституційні гарантії щодо реалізації права на працю, відповідно, поширюються і на публічну службу.

Законом України «Про очищення влади» визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Як зазначено вище, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

За загальний визначенням під поняттям «принцип» (від лат. principium - начало, основа) розуміється головне, важливе, суттєве, неодмінне.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Виходячи з наведеного, вбачається, що частиною першою та другою статті першої Закону України «Про очищення влади» визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв`язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до частини другої статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно із Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу №1 та Протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до пункту 12 резолюції Парламентської Асамблеї ради Європи №1096 (1996) люстрація або інші адміністративні заходи, які запроваджує держава, будуть сумісними з принципами демократичної та правової держави лише якщо дотримано критеріїв стосовного того, щоб принцип вини був індивідуальним, а не колективним, і мав бути встановлений у кожному конкретному випадку.

У пунктах 62, 63 Проміжного висновку щодо Закону України «Про очищення влади» (Закон «Про люстрацію») від 16 грудня 2014 року №788/2014 (СDL-АD (2014)044) Венеціанська комісія зазначила, що відповідно до Керівних принципів, люстрація має бути спрямована тільки проти осіб, які відіграли важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини або які обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини; ніхто не може бути предметом люстрації виключно через особисті думки і переконання; свідомі співробітники можуть бути люстровані тільки якщо їх дії насправді нанесли шкоду іншим, і вони знали або повинні були знати про це. Крім того, особи, які були молодшими за 18 років під час відповідних дій, добровільно відмовилися від членства, зайнятості або представництва у відповідній організації до переходу до демократичного режиму, або які діяли з примусу, повинні бути звільнені від люстрації.

Крім того, як зазначено в статті 1.2 Закону «Про люстрацію», «люстрація має бути заснована на принципі індивідуальної (не колективної) відповідальності».

З наведеного вбачається, що люстрація застосовується до осіб, які, перебуваючи на конкретній посаді в органах державної влади, відігравали важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини, обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини, вчинили певні правопорушення у наведеному контексті.

Отже, люстрація є видом юридичної відповідальності, а тому, при її проведенні має бути дотриманий індивідуальний характер такої відповідальності, тобто вина працівника має бути доведена в кожному конкретному випадку.

Разом із тим, під час розгляду справи, відповідачами не надано доказів того, що позивач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи (та/або сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, тобто у даному випадку, відповідачем не доведено дотримання основоположних принципів очищення влади, визначених Законом України «Про очищення влади».

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року, справа №817/3431/14, адміністративне провадження №К/9901/1400/18, де суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацію влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

Як встановлено вище, в оскаржуваних наказах до позивача застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Проте, у разі наявності підстав для звільнення, передбачених Законом України «Про очищення влади», підлягає застосуванню саме цей спеціальний Закон, але при цьому повинна бути дотримана процедура звільнення передбачена Законом.

У разі, якщо діяння підпадає під дію пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то відповідачу необхідно було застосовувати саме цю норму при звільненні позивача.

У той же час, в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки. Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами.

Отже, враховуючи, що при розгляді справи не було доведено, що позивач здійснював заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, суд приходить до висновку, що звільнення позивача наказом МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с є протиправним та про задоволення позовних вимог у цій частині.

З тих же підстави, суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області «По особовому складу» № 83 о/с від 03.03.2015, оскільки він є похідний від наказу МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с та прийнятий за відсутності законних підстав.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно пункту 1 Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14 квітня 1997 року №341, яке станом на час вирішення спору по суті є чинним, Державна автомобільна інспекція входить до системи органів МВС України.

Суд встановив, роботодавцем позивача є УМВС України в Кіровоградській області, тому саме цим суб`єктом владних повноважень порушено право позивача на працю.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду України від 28.10.2014).

Враховуючи неправомірність прийняття відповідачем наказу від 03 березня 2015 року №83 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 старшого лейтенанта міліції на посаді інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області з 04 березня 2015 року підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Суд встановив, що позивача звільнено 03 березня 2015 року (останній робочий день), відповідно, сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за січень та лютий 2015 року.

Так, відповідно до довідки від 12 березня 2015 року, виданої УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, заробітна плата позивача за січень 2015 року складає 2759,01 грн., за лютий 2015 року - 2806, 63 грн.(Т.1 а.с.16)

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 04 березня 2015 року по 02 квітня 2021 року. Так, кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача становить 1520 днів

За таких підстав на користь ОСОБА_1 належить виплатити суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 211 492,80 грн. (139,14 грн. х 1520 день).

Згідно з п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді з 04 березня 2015 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Підсумовуючи, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України "По особовому складу" № 48о/с від 16 січня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Визнати протиправним і скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області "По особовому складу" № 83 о/с від 03.03.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Поновити ОСОБА_1 старшого лейтенанта міліції на посаді інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час його вимушеного прогулу в період з 04.03.2015 по 02.04.2021 в сумі 211 492,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді інспектора з адміністративної практики відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Голованівського району при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області з 04.03.2015 та стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Дата складання та підписання рішення в повному обсязі 12.04.2021.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула