Справа № 280/8223/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8223/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю: представника позивача: Рошиян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро в режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року, (суддя суду першої інстанції Новікова І.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/8223/20 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и в :

16 листопада 2020 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №216381 від 20.10.2020, прийняту заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Романенком Анатолієм Юрійовичем відносно позивача;

визнати протиправним та скасувати розрахунок №043463 від 08.09.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складений Державною службою з безпеки на транспорті відносно позивача.

Ухвалою суду першої інстанції від 30.11.2020 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку від №043463 від 08.09.2020.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що спірна постанова про застосування адміністративно господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, позивач зазначає, що при проведенні процедури габаритно-вагового контролю відповідачем порушено вимоги закону, а тому висновок про перевищення вагових параметрів є безпідставним. Позивач вказує, що в даному випадку при проведенні габаритно-вагового контролю необхідно було врахувати властивості вантажу, який перевозив належний позивачу транспортний засіб, а саме врахувати те, що позивач перевозив напої, що можуть переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. Тому, на думку позивача, проведення зважування у русі, шляхом по осьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу необхідного для врівноваження сипучого (неподільного) вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу. Також, позивач вказував на те, що в Україні не запроваджено порядку проведення зважування транспортних засобів, що перевозять рухомий вантаж. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем 3 рази проводилось зважування належного позивачу та тричі ваги показали різну вагу, що свідчить про недостовірність проведеного зважування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач вважає, що в разі виявлення правопорушення відповідач повинен був застосувати до ФОП ОСОБА_1 адміністративну відповідальність відповідно до приписів КУпАП, а не відповідальність передбачену нормами ЗУ «Про автомобільний транспорт» оскільки позивач є фізичною, а не юридичною особою. Також, позивач наголошує, що у відповідача відсутні належні та допустимі докази допущення позивачем як перевізником вимог чинного законодавства, а ваговий контроль проведений неналежними засобами.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.09.2020 співробітниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено Акт №225854.

Відповідно до висновків Акту перевірки автомобіль Volvo, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Toughline, державним номер НОМЕР_2 , що належить позивачу, здійснював перевезення вантажу з порушенням п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевезення вантажу транспортним засобом з перевищенням вагових обмежень на одиночну вісь на 1,55 т.

Також, 08.09.2020 відповідачем складено Довідку №024019 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, відповідно до якої результат вагового контролю показав навантаження на осі: 1) 6,25 тон; 2) 12,55 тон; 3) 5,95 тон; 4) 6,05 тон; 5) 6,80 тон, повна маса транспортного засобу 37,60 тон.

Аналогічні параметри містяться у довідці №687 від 08.09.2020 роздрукованої ваговим комплексом.

20.10.2020 управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №216381, якою за порушення ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.15 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно господарського штрафу, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме допущено перевезення вантажу із перевищенням меж навантаження на одиничну вісь 1.55 т., що обґрунтовано послугувало підставою для притягнення останнього до адміністративно-господарської відповідальності у відповідності до вимог закону.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанову про накладення адміністративно-господарських санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.4 ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України

Відповідно до ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України Про автомобільні дороги передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

З довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 08.09.2020 №687 вбачається, що повна маса транспортного засобу становила 37,60 т., а фактичні осьові навантаження становили: 1) 6,25 тон; 2) 12,55 тон; 3) 5,95 тон; 4) 6,05 тон; 5) 6,80 тон.

Отже, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявним є порушення позивачем Закону України Про автомобільні дороги, оскільки маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів позивач під час перевірки не надав.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю саме сипучого вантажу не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню палати за таке перевищення.

Також, суд правильно відхилив посилання позивача на існуючі, на думку останнього, недоліки у роботі вагового комплексу, оскільки дійсно хоча такий ваговий комплекс і зафіксував різні результати при зважуванні транспортного засобу, проте, відповідачем до уваги взято показник з найнижчим зафіксованим показником ваги автопоїзду (37,60 тон). Жодних доказів на підтвердження того, що маса автопоїзда була меншою матеріали справи не містять.

Так саме суд першої інстанції обгрунтовано відхилив і посилання позивача на порушення відповідачем порядку складання документів, якими зафіксовано факт перевищення вагових параметрів, оскільки надані до матеріалів справи документи надають можливість встановити як підставу складання таких документів так і порушення яке встановлено в наслідок перевірки.

Вказана позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.08.2018 у справі №820/1420/17, від 03.07.2019 у справі №819/1381/16.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що до позивача має бути застосована адміністративна відповідальність у відповідності до приписів КУпАП, а не відповідальність, передбачена нормами ЗУ «Про автомобільний транспорт» суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки приписи Закону «Про автомобільний транспорт» визначають саме адміністративно господарську відповідальність перевізника, яким є ФОП ОСОБА_1 безвідносно до того, чи є останній юридичною особою, чи фізичною особою підприємцем.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року в адміністративній справі №280/8223/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 15.04.2021 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай