Справа № 640/10360/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ № 640/10360/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-47748-17 У, винесену Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості в сумі 29293,44 грн. по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017-2019;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві в інтегрованій картці ОСОБА_1 скасувати протиправні нарахування до сплати по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017-2019 в сумі 29293,44 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є найманим працівником, єдиний внесок за нього сплачується його роботодавцем - Державним підприємством «Мультимедійна платформа іномовлення України», він фактично не здійснює підприємницької діяльності, що виключає наявність підстав для повторної сплати єдиного внеску.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятої ним вимоги та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, контролюючий орган зазначає, що у позивача обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 та щоквартальні нарахування за III квартал 2013 по I квартал 2014, за I квартал 2018 - IV квартал 2019 у розмірі мінімального страхового внеску згідно обраної системи оподаткування.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.09.2010, номер запису №0013903 та припинив свою діяльність 28.04.2020, номер запису №3013903.

11.05.2019 року Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47748-17 У, якою повідомляється про наявність у позивача станом на 27.12.2019 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 18621,46 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.20013 року №755-IV (далі - Закон №755-IV), в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із положеннями пункту 2 частини 4 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведеного дає суду підстави вважати, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року №440/2149/19.

Згідно довідки про доходи від 06.05.2020 №Д/Д-25 позивач працює з 22.11.2016 року на Державному підприємстві «Мультимедійна платформа іномовлення України» на посаді редактор інформаційний I категорії, дохід з 22.11.2016 року пл. 31.03.2020 року склав 719 725,02 грн.

Між тим, як зазначено контролюючим органом у відзиві на позовну заяву у позивача обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 та щоквартальні нарахування за III квартал 2013 по I квартал 2014, за I квартал 2018 - IV квартал 2019 у розмірі мінімального страхового внеску згідно обраної системи оподаткування, а саме:

- за III квартал 2013 року в сумі 1 194,03 грн.;

- за IV квартал 2013 року в сумі 1 218,67 грн.;

- за I квартал 2014 року в сумі 1 267,95 грн.;

- за 2017 рік у сумі 8 448,00 грн.;

- за I-IV квартал 2018 року у сумі 9 828,72 грн.;

- за I-IV квартал 2019 року у сумі 11 016,72 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем також зазначено, що станом на 01.10.2013 від територіальних органів Пенсійного фонду України було передано ІКП позивача з позитивним сальдо в розмірі 4 473,41 грн.

За вище вказаний період було сплачено єдиний внесок в сумі 1 194,03 грн.

Спірне рішення сформовано станом на 30.04.2019, тобто з урахуванням I кварталу 2019 року (січень, лютий, березень).

Разом з цим, судом з метою повного та всебічного розгляду адміністративної справи витребувано від ГУ ПФУ в м. Києві інформацію з реєстру кастрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивачем за період з 01.01.2013 по 31.12.2019 рік.

Так, згідно наданої ГУ ПФУ в м. Києві довідки за формою ОК-7 з 11.2016 року по 12.2019 рік єдиний соціальний внесок за позивача сплачувався його роботодавцем - Державним підприємством «Мультимедійна платформа іномовлення України».

З урахуванням наведеного суд вважає, що за період з 11.2016 року по 12.2019 рік мета єдиного соціального внеску була досягнута, адже внесок сплачувався за позивача його роботодавцем, що, в свою чергу, виключає наявність правових підстав для подвійного його стягнення.

При цьому, згідно зворотного боку облікової картки платника єдиного податку ОСОБА_1 борг сформувався з 09.02.2018.

Тобто, станом на 09.02.2018 року у позивача був відсутній борг з єдиного внеску, в той же за час за даними Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві єдиний внесок за 11.2016, 2017, 2018, 2019 роки сплачувались роботодавцем позивача. Отже, з урахуванням всіх обставин справи суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами наявність у позивача боргу по сплаті єдиного внеску та, зважаючи на наявність інформації про сплату єдиного внеску за позивача його роботодавцем, на думку суду, спірне рішення є протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Надаючи оцінку наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості в сумі 29293,44 грн. по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017-2019 та зобов`язання відповідача скасувати протиправні нарахування до сплати по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017-2019 в сумі 29293,44 грн. суд вкаже наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що належним та ефективним захистом порушеного права позивача є скасування спірного рішення, а нарахування та відображенні в інтегрованій картці позивача нарахувань єдиного внеску самостійно, без прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) не порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення частково, то судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь із відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії та визнання протиправним і скасування рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-47748-17 У, винесену Головним управлінням ДПС у м. Києві.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева