Справа № 440/2739/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/2739/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

представника стягувача адвоката Мільгевської Я.В.,

представника боржника Шумейко Д.С.,

представника ГУДПС у Полтавській області - Роман А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Головного управління ДФС у Полтавській області про заміну боржника у виконавчому листі та клопотання ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №440/2739/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, стягнення єдиних соціальних внесків, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі №440/2739/20, яке набрало законної сили 20.01.2021, вищезазначений позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі судового рішення. Стягнуто з Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 16.07.2019 по 05.11.2019 включно в сумі 60 574,04 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області та Державної фіскальної служби України по 420,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Виконавчі листи у справі №440/2739/20 видано 19.03.2021.

25.03.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшло клопотання в.о. Головного управління ДФС у Полтавській області Левченка С.О. про заміну відповідача та боржника у справі №440/2739/20 з Головного управління ДФС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області.

Мотивуючи заявлене клопотання, представник зазначає, що ОСОБА_1 свого часу здійснював функції з реалізації державної податкової політики, яку на сьогодні здійснює Головне управління ДПС у Полтавській області, та не координував діяльність податкової міліції. Оскільки ГУ ДФС у Полтавській області перебуває у стані припинення, то вказана особа вибула як сторона виконавчого провадження у розумінні ст. 379 КАС України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 вказане клопотання призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.04.2021.

06.04.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшло аналогічне клопотання про заміну боржника у виконавчому провадженні, в якому, на відміну від попереднього, представник стягувача просить суд замінити Головне управління ДФС у Полтавській області () на його правонаступника в особі Головного управління ДПС у Полтавській області як територіальний орган утворений на правах відокремленого підрозділу ().

13.04.2021 до суду від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшло заперечення на клопотання про заміну боржника виконавчого провадження, в якому представник зазначає, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником можлива лише у разі вибуття (припинення) такої сторони виконавчого провадження. Всупереч цьому позивачем не надано жодних доказів припинення ГУ ДФС у Полтавській області як сторони виконавчого провадження, а тому й відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження чи боржника на ГУ ДПС у Полтавській області.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд виходить з наступного.

Спірним у цій справі є питання можливості застосування механізму заміни сторони виконавчого провадження у випадку, якщо станом на час проведення виконавчих дій, боржник, який є суб`єктом владних повноважень, перебуває у стані припинення, але ще не припинений як юридична особа публічного права, проте, його управлінські функції передані іншій юридичній особі публічного права.

Згідно з частиною першою та другою статті 15 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі Закон №1404-VIII) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону №1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічно, відповідно до частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством встановлено єдину умову, за якої тягар боржника може бути перекладено на іншу особу це вибуття сторони виконавчого провадження.

Питання правонаступництва у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) було предметом розгляду у Верховному Суді, який у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 11.10.2019 у справі №812/1408/16, фактичні обставини у якій хоча і не є подібними, проте, безпосередній підхід до розуміння спірного у цій справі питання суд вважає застосовним до цієї справи.

Так, Верховний Суд у цій постанові здійснив системне тлумачення норм Закону 1404-VIII у взаємозв`язку зі статтями 52 і 379 КАС України і сформулював висновок, відповідно до якого публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок: ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції (окрім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити у судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суду слід залучити до участі у справі їх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

Аналогічні висновки сформульовано Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №420/5772/18.

Досліджуючи обставини вибуття сторони виконавчого провадження, на які вказують заявники, суд з`ясував, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р надано погодження пропозиції Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Постановою №1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови №1200).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19.06.2019 №537 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.

Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.

Згідно з додатками 1, 2 Постанови №537 утворено Головне управління ДПС в Полтавській області. Головне управління ДФС в Полтавській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Полтавській області.

Суд встановив, що за актуальними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС у Полтавській області () з 05.08.2019 перебуває у стані припинення.

Таким чином, юридична особа - боржник у справі №440/2739/20 дотепер не припинена.

Як свідчить зміст рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 в частині, що стосується обов`язків Головного управління ДФС у Полтавській області, судом вирішено лише питання щодо стягнення з Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 суми коштів.

Таким чином виплата у даному випадку боржником сум цих коштів ніяким чином не обмежена наслідками фактичного (компетенційного) адміністративного (публічного) правонаступництва, пов`язаного з передачею певних функцій від Головного управління ДФС у Полтавській області, що припиняється, до Головного управління ДПС у Полтавській області (у тому числі й до відокремленого підрозділу), оскільки правонаступництво у даному випадку обмежено лише передачею функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Тож оскільки стягнення сум коштів за рішенням суду у справі №440/2739/20 не пов`язане з питаннями державної податкової політики тощо, то їх виплату має здійснювати боржник зазначений у цьому рішенні суду, так як факту вибуття сторони виконавчого провадження в контексті компетенційного правонаступництва не відбулося.

За таких обставин клопотання Головного управління ДФС у Полтавській області про заміну боржника у виконавчому листі та клопотання ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №440/2739/20 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного управління ДФС у Полтавській області про заміну боржника у виконавчому листі та клопотання ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №440/2739/20 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту складення повного її тексту до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 15.04.2021.

Суддя Є.Б. Супрун