Справа № 120/3455/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 р. Справа № 120/3455/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2019 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом представника Меламеда В.Б., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення позивачці пенсії, визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29.08.2019 про відмову у поновленні позивачці пенсії, зобов`язання відповідача провести поновлення виплати пенсії позивачки з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є громадянкою України, яка у 1996 році виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 1997 року і до сьогодні позивачка не отримує в Україні пенсію за віком, на яку набула право відповідно до законодавства України. Незважаючи на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, яким було скасовано дискримінаційні норми, що забороняли виплату пенсій особам, які виїхали на місце постійного проживання за кордон, виплату пенсії позивачці не поновлено. 14.08.2019 через свого представника позивачка звернулась до відповідача з заявою про поновлення їй виплати пенсії за віком починаючи з 07.10.2009. Однак листом № 4655/10-1-50/02 від 29.08.2019 відповідач надав відмову у цьому. Позивачка не погоджується з рішеннями, діями та бездіяльністю пенсійного органу, вважає їх протиправними, а тому через свого представника звертається до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 30.10.2019 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 29.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести позивачці поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 до 18.08.2019 включно відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2019 позов ОСОБА_1 в решті позовних вимог задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлену листом № 4655/10-1-50/02 від 29.08.2019, у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 19.08.2019 поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду від 29.11.2019 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, позивачка оскаржила це судове рішення в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 зазначену ухвалу скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

02.03.2021 справа повернулась до Вінницького окружного адміністративного суду після апеляційного розгляду.

Ухвалою суду від 16.03.2021 справу прийнято до розгляду та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

Крім того, вказаною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених статтею 162 КАС України.

Як видно з матеріалів справи, копію ухвали від 16.03.2021 вручено відповідачу 18.03.2021. Втім, у встановлений судом строк відповідач відзиву не подав. Відтак суд, керуючись ч. 9 ст. 80, ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом положень ч. 2 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши доводи позивачки на підтримку заявлених позовних вимог, суд встановив, що наприкінці 1996 року позивачка ОСОБА_1 виїхала з України в Ізраїль на постійне місце проживання та з 1997 року не отримує призначеної відповідно до закону пенсії.

19.08.2019 представник позивачки на підставі нотаріальної довіреності звернувся до відповідача з заявою щодо поновлення позивачці виплати пенсії починаючи з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом № 4655/10-1-50/02 від 29.08.2019 відповідач відмовив позивачці в поновленні пенсії, посилаючись на відсутність правових підстав для цього. Зокрема, відповідач зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При цьому Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено особливості поновлення виплати пенсії. Так, пунктом 1.5 Порядку визначено, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (пункт 2.9 Порядку). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України № 1058-IV пенсія виплачується за місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Водночас із наданих представником позивачки документів вбачається, що місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 є країна Ізраїль, з якою не укладено договір про пенсійне забезпечення. Відтак, оскільки виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, підстав для поновлення та виплати позивачці пенсії немає.

Вважаючи відмову відповідача незаконною, а свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 29.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести позивачці поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 до 18.08.2019 включно відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2019 позов ОСОБА_1 в решті позовних вимог задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлену листом № 4655/10-1-50/02 від 29.08.2019, у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 19.08.2019 поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили. Отже, спірним при вирішенні цієї справи залишається питання щодо наявності підстав для поновлення позивачці виплати пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 і, як наслідок, виплати позивачці заборгованої суми пенсії за період з 07.10.2009 до 18.08.2019.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 сксовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2019, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є недопустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитись з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Відтак, надаючи правову оцінку позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії з метою поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 по 18.08.2019 шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, суд керується такими мотивами.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни.

Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз положень ст. 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-IV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені ст. 49 Закону № 1058-IV.

При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України". Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 07.10.2009 № 25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Також окрему увагу необхідно звернути на рішення ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною ст. 14 у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Проте сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 07.10.2009 № 25-рп/2009 та рішення ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України" не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії "презумпції знання закону", тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.

Саме з метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.

У справі, що розглядається, відповідач не наводить жодних доказів того, що: відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009; наявна вина позивача у припиненні виплати пенсії; підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною); існують положення закону, який зобов`язує позивача вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.

Водночас суд наголошує, що позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду (вжила активні дії) з проханням поновити виплату пенсії, проте їй було відмовлено у цьому.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі ("правильному" розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07.10.2009 свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за наведених обставин відновлення позивачці виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 без обмеження жодними строками, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.

З огляду на викладене та виходячи з предмету спору у цій справі, суд доходить висновку про обґрунтовуються позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити позивачці ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести виплату такої пенсії за період з 07.10.2009 по 18.08.2019.

Щодо вимоги позивачки про проведенням індексації, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що порядок індексації та перерахунку пенсій визначений ст. 42 Закону № 1058-IV. Однак питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 в справі № 815/1226/18.

Отже, звернення до суду з такими вимогами є передчасними, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що не відповідає засадам адміністративного судочинства.

Крім того, позивачка просить здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою пенсії за спірний період.

Оцінюючи позовні вимоги позивачки в цій частині, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Водночас частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV, до якої відсилає частина друга статті 49 цього Закону, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" (далі - Порядок № 159).

Так, статтями 1, 2 Закону № 2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі й пенсії.

За змістом пунктів 1, 2 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Суд зазначає, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі пенсії.

Таким чином, позовні вимоги в частині виплати компенсації частини доходів за період з 07.10.209 по 18.08.2019 є підставними та підлягають до задоволення, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.

Перевіривши обґрунтованість доводів позивачки, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат у справі судом встановлено, що що за подання позову до суду позивачка сплатила судовий збір в розмірі 768,40 грн. Цей факт підтверджується квитанцією за № 44557 від 21.10.2019.

Втім, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2019 вирішено стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 всю суму судового збору, адже суд дійшов до висновку, що незважаючи на часткове задоволення позову судом визнано порушення законних прав та інтересів позивачки внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень.

Відтак, оскільки за вказним рішенням суду позивачці повернуто судовий збір у повному обсязі, а інших витрат, що пов`язані з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо поновлення пенсії та зобов`язання провести поновлення та виплатити пенсію за віком за період з 07 жовтня 2009 року до 18 серпня 2019 року включно відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 07 жовтня 2009 року повновити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести виплату такої пенсії за період з 07 жовтня 2009 року до 18 серпня 2019 року включно, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) представник позивачки: Меламед Вадим Борисович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3);

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Судове рішення складено 14.04.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович