Справа № 415/471/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року справа №415/471/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року (повне судове рішення складено 16 березня 2021 року у м. Лисичанську) у справі № 415/471/21 (суддя в І інстанції Калмикова Ю.О.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського 1 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Чечи Євгена Дмитровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, поліцейського 1 батальйону 5 роти УПП в Луганській області рядового поліції Чечи Євгена Дмитровича (далі Поліцейський) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 13 січня 2020 року, десь о 15 годині 55 хвилин (більш точний час не пам`ятає), коли він рухався керуючи автомобілем марки КІА моделі Спортейж, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці, яка є не встановленою (в постанові зазначено лише квартал Східний, назва вулиці проїзної частини не встановлена), позивачу стало різко дуже погано, (є інвалідом війни II групи та має незадовільний стан здоров`я), а тому він зупинив автомобіль на узбіччі та викликав швидку допомогу, після чого до нього під`їхав Поліцейський та почав стверджувати, що нібито він зупинився не у встановленому місці - менше 10 метрів від виїзду з прилеглої території. Позивач попросив надати йому докази порушення та надати час на отримання правої допомоги, та повідомив, що зупинка у цьому місті була вимушена через незадовільний стан здоров`я, але не залежним від позивача наслідкам, патрульний поліцейський позбавив його права на отримання правової допомоги, не опитував ані письмово ані усно, та не прийняв до уваги доводи позивача про вимушену зупинку через незадовільний стан здоров`я, та, скориставшись безпорадним станом позивача, не досліджуючи матеріалів справи, не відібравши у позивача ані усні ані письмові пояснення, піддав його стягненню за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

З діями посадових осіб відповідача позивач не згодний, а постанову в справі про накладення адміністративного стягнення вважає такою, що підлягає скасуванню, виходячи з такого.

По-перше, зупинка у місці, яке не встановлено (в постанові відсутня вулиця, де розташована проїзна частіша), здійснена по не залежним від нього наслідкам, через незадовільний стан здоров`я, оскільки позивачу різко стало дуже погано. Тобто, в даному випадку не має складу адміністративного правопорушення, відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки зупинка була вимушена по незалежним від нього обставинам.

По-друге, не тільки був позбавлений права на правову допомогу, а був позбавлений і самому представляти свої інтереси у розгляді справи через незадовільний стан здоров`я.

Втретє, постанова не містить посилань на точне місця порушення правил дорожнього руху, так у п. 5 постанови зазначена лише адреса: Квартал Східний, 13, але позивач не зупинявся за цією адресою, а зупинився на узбіччі автодороги по вулиці, яка не зафіксована, тобто, точне місце події в постанові взагалі не зафіксоване.

Вчетверте, патрульні не міряли відстань засобами вимірювання від місця зупинки транспортного засобу до виїзду з прилеглої території, та цю відстань встановлювали суб`єктивно без засобів вимірювання.

На підставі викладеного, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3664662 від 13.01.2021 (далі Спірна постанова), винесену відповідачем, а провадження по справі закрити.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Апелянт наголошує, що відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, так як зупинка сталася у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, по не залежним від позивача наслідкам, на які останній не міг вплинути, а також відсутня та не доведена відповідачем об`єктивна сторона правопорушення, оскільки поліцейський не здійснював заміри.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно зі Спірною постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи транспортним засобом KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 13.01.2021 о 15 годині 36 хвилин в м. Лисичанську по кв. Східний, буд. 13, здійснив зупинку ТЗ ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, безпосередньо на виїзду з прилеглої території, чим порушив п.п.15.9 и) ПДР України.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважав Спірну постанову протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до п.п.15.9 и) ПДР України, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, … порушення … правил зупинки … тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З п. 7 Спірної постанови вбачається, що до неї надано відео з бодікамери DSJX300087_BB0087, НОМЕР_2 та відео реєстратора ХІОМІ.

Відповідачем суду були надані відеозаписи, а саме: відео з бодікамери DSJX300087_BB0087, НОМЕР_2 та відео реєстратора ХІАОМІ, що зазначені в постанові.

Отже судами встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п.п.15.9 и) ПДР України, відповідачем надані відеозаписи, а саме: відео з бодікамери DSJX300087_BB0087, НОМЕР_2 та відео реєстратора ХІОМІ.

Дані відео приймаються судами, як належний та допустимий доказ.

З дослідженого відео-матеріалу, наданого відповідачем, а саме: відео з відео реєстратора ХІАОМІ встановлено, що транспортний засіб KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 13.01.2021 о 15 годині 36 хвилин в м. Лисичанську по кв. Східний, буд. 13, під керуванням ОСОБА_1 , здійснив зупинку ТЗ безпосередньо в місті виїзду з прилеглої території.

Постанова містить посилання на місце порушення правил дорожнього руху: Квартал Східний, 13. Та обставина, що позивач не зупинявся безпосередньо за цією адресою, не є підставою для скасування постанови.

Оскільки така зупинка відбулась безпосередньо в місті виїзду з прилеглої території, немає необхідності в проведенні заміру, а посилання в Спірній постанові ще й додатково на зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території не впливає на наявність складу правопорушення порушення п.п.15.9 и) ПДР України. Отже, ці доводи апелянта не заслуговують на увагу.

З дослідженого відео-матеріалу, наданого відповідачем, а саме: відео з бодікамери DSJX300068_BB0068 судами встановлено, що позивач пояснив свою зупинку тим, що хворіє на Covid та зупинився на декілька секунд, бо має бесіду з пасажиром, який перебував в його транспортному засобі. Після пояснив, що зупинився, бо йому стало погано, на що відповідач запропонував викликати швидку допомогу, втім, позивач відмовився, пояснивши, що вже почуває себе краще.

З дослідженого судом відео-матеріалу, наданого відповідачем, а саме: відео з бодікамери DSJX300087_BB0087 встановлено, що позивач пояснював, що є інвалідом і йому стало погано, тому він зупинився.

З досліджених відео з бодікамери DSJX300087_BB0087, DSJX300068_BB0068 та відео реєстратора ХІОМІ вбачається, що позивач не заявляв клопотань щодо надання йому правової допомоги, втім, в позовній заяві позивач зазначає, що заявляв таке клопотання, яке відповідачем було проігнороване.

Доводи позивача щодо вимушеної зупинки, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та те, що він не зміг самостійно представляти свої інтереси через незадовільний стан здоров`я, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не приймає до уваги, адже вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме: відео з бодікамери DSJX300068_BB0068, з якого убачається, що відповідач пропонував позивачу викликати швидку допомогу, втім, позивач відмовився, пояснивши, що вже почуває себе краще.

Водночас, відповідно до ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до пп. а) п. 9.9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки.

Так, позивач як причину вимушеної зупинки зазначив саме стан учасника дорожнього руху. Втім, з дослідженого відеоматеріалу, а саме: відео з бодікамери DSJX300087_BB0087, НОМЕР_2 та відео реєстратора ХІОМІ убачається, що позивач не виконав вимоги пп. а) п.9.9 ПДР України та не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Окрім цього, слід акцентувати увагу на тому, що пояснення позивача щодо зупинки не узгоджуються між собою, адже з пояснень позивача, як вбачається з дослідженого відео з бодікамери DSJX300087_BB0087 - він пояснював, що є інвалідом і йому стало погано, тому він зупинився. Водночас, з дослідженого судом відео з бодікамери DSJX300068_BB0068 вбачається, що позивач пояснив, що хворіє на Covid та зупинився на декілька секунд, бо має бесіду з пасажиром, який перебував в його транспортному засобі. Після пояснив, що зупинився, бо йому стало погано, на що відповідач запропонував викликати швидку допомогу, втім, позивач відмовився, пояснивши, що вже почуває себе краще.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що доводи позивача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності та спростовуються дослідженими судами доказами.

Вказані позивачем доводи та мотиви позову є такими, що свідчать про те, що він бажає уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі обставин і правового регулювання спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про правомірність Спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яку Поліцейський виніс стосовно ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта про не виклик судом першої інстанції свідка, який був поруч в транспортному засобі, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, ч.1 ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, оскільки з наявних у справі відеозаписів встановлено порушення позивачем ПДР України, покази свідків не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому вони не входять до предмета доказування у даній справі.

При цьому питання щодо достатності доказів для правових висновків, необхідності в зборі та дослідженні певних нових доказів є дискредиційними для суду. Такі питання вирішуються судом на власних розсуд виходячи з конкретних обставин справи, тому порушень процесуального законодавства місцевим судом колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, проте, не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією, оскільки місцевий суд надав вірну оцінку наявним в справі доказам та дійшов правильних висновків по суті спору.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року у справі № 415/471/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 15 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення ї касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Гаврищук

А. А. Блохін