Справа № 380/2095/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2095/21
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

14 квітня 2021 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого cудді Сакалоша В.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

у с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79017, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), з вимогами:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському р-ні. м. Львова Львівської обл. подання про повернення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% з операції купівлі продажу нерухомого майна, в сумі 9 700 грн. 00 коп., сплаченої відповідно до квитанції №ПН 1045258 від 28.05.2020 року;

- стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою судді від 18.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Від відповідача судом отримано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Дане клопотання мотивовано тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк на звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо залишення позовної заяви без розгляду суд виходи в з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що виноситься ухвала.

Так, підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України, може бути лише наявність поважних причин його пропуску.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Крім цього, суд зазначає, що правова природа строків звернення до суду складається з об`єктивної та суб`єктивної обставини. При цьому під об`єктивною обставиною необхідно розуміти фактичне порушення права суб`єкта звернення до суду, тоді як під суб`єктивною обставиною необхідно розуміти момент коли суб`єкт звернення дізнався, або міг дізнатись про порушення свого права.

У цій справі позивач дізнався про порушення свого права з моменту отримання листа - відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.02.2021.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Зазначена стаття містить три окремі норми.

Перша - має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам: ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети: попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, при з`ясуванні змісту поняття майно недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття майно, як і власність, має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних.

У даному випадку суд також вважає за доцільно зазначити, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Таким чином, суд не вважає, що позивачем пропущений строк на звернення до суду. Крім того, суд зазначає, що питання відповідності позовної заяви вимогам КАС України було вирішено судом на стадії відкриття провадження у справі і строк на звернення до суду має обраховуватися з 04.02.2021 коли позивачу стало відомо про відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у задоволенні його заяви.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання відповідача та залишення без розгляду позовної заяви, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. 248, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М.Сакалош