Справа № 705/2175/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/2175/17 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся Уманського міськрайонного суду Черкаської області до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсним рішення виконавчого комітету Уманської міської ради про прийомку в експлуатацію гаража по АДРЕСА_1 , а відповідні дозвільні документи на його будівництво і декларацію про готовність скасувати;

- зобов`язати виконавчий комітет Уманської міської ради провести технічний аудит земельної ділянки під гаражем з визначенням прив`язки і фактичного розміру;

- судовий збір стягнути з відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, провадження у справі закрити, а справу направити для розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд безпідставно розглянув справу за правилами адміністративного судочинства.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 на підставі рішенні Уманської міської ради №12-58/4 від 28.02.2006, №2.10-27/5 від 26.12.2007 є власником земельної ділянки площею 0,0342га у межах згідно з планом, в т.ч. спільна часткова власність 0,0066га, спільне загальне користування 0,0003га, для будівництва та обслуговування жилого будинку.

У якості підстави своїх позовних вимог позивач зазначає, що співвласник ОСОБА_2 , на протязі багатьох років веде незаконне будівництво капітальних споруд на присадибній земельній ділянці будинку. З 10.04.2014 ним розпочато нове будівництво без документації із землеустрою і технічної документації, що суперечить його правам.

Відповідно до повідомлення №24-369/02 від 26.05.2016 виконавчого комітету Уманської міської ради, встановлено, що 01.06.2016 проведено перевірку щодо дотримання забудовником ОСОБА_2 вимог будівельного законодавства під час будівництва гаража по АДРЕСА_1 , за скаргою ОСОБА_1 , та виявлено, що забудовник ОСОБА_2 проводила будівництво гаража на земельній ділянці, яка належить їй на підставі державного акта на право власності серія ЯА №465981 та на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого в Управлінні ДАБІ у Черкаській області 05.06.2015 за №ЧК 77. 31.07.2015 Управлінням ДАБІ у Черкаській області за №ЧК08 зареєстровано декларацію ОСОБА_2 про готовність гаража, розташованого по АДРЕСА_1 , до експлуатації. 13.08.2015 зареєстровано право власності на вказаний гараж, про що виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКВ №232815.

Крім того, згідно вказаного повідомлення, 27.01.2016 рішенням Уманського міськрайонного суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будівництва гаража, по АДРЕСА_1 , самочинним, припинити право власності на вказаний гараж, та дане рішення залишено в силі судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції також встановив, що позивачем в позовній заяві та під час судового засідання не вказано, яке ж саме рішення виконавчого комітету Уманської міської ради він просить визнати недійсним.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені ним обставини, однак таких доказів він не надав, до позовної заяви жодного доказу на підтвердження позовних вимог не додано та не вказано які його права порушено.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 19 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічні положення були закріплені статтями 2, 17 КАС та статтями 1, 15 ЦПК у редакціях, що діяли станом на час звернення позивача до суду.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції юрисдикції, колегія суддів звертає увагу, що визначення юрисдикції спору залежить не від міркувань особи, яка звертається за захистом до суду стосовно того, у якій сфері, на її думку, порушені її права, а від предмету спору та суті правовідносин, у яких між сторонами виник спір.

Відтак, самі лише посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що метою звернення до суду із позовом у даній справі є захист його цивільних прав, не є достатніми для віднесення компетенції з вирішення цієї справи до суду цивільної юрисдикції.

Тому, у цьому апеляційному провадженні слід встановити юрисдикцію спору враховуючи заявлені позивачем вимоги та суть правовідносин, яких такі вимоги стосуються.

Як зазначалося, предметом оскарження є рішення виконавчого комітету Уманської міської ради про «прийомку в експлуатацію гаража по АДРЕСА_1 », дозвільні документи на його будівництво і декларація про готовність, зобов`язання відповідача провести «технічний аудит» земельної ділянки під гаражем з визначенням прив`язки і фактичного розміру.

Проте, позивачем не було надано доказів факту прийняття відповідачем та реального існування оскаржуваного ним чи бідь-якого іншого рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «про прийомку в експлуатацію гаража», а також і не було наведено жодного обґрунтування й доказів факту допущення відповідачем бездіяльності щодо непроведення технічного аудиту земельної ділянки під гаражем, а також доказів відношення відповідача до дозвільних документів, які просить скасувати позивач.

Тому, враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, то за відсутності доказів прийняття ним будь-яких рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності, які б зачіпали майнові права третіх осіб неможливо стверджувати про наявність у спірних правовідносинах саме приватно-правового спору та порушення саме приватного інтересу позивача чи будь-яких інших осіб.

З цих же підстав неможливо встановити існування між сторонами взагалі будь-якого юридичного спору, оскільки будь-яких доказів існування оскаржуваних рішення та бездіяльності позивачем не надано. На неможливість визначення предмету спору у даній справі вказував також і відповідач, а також наголошував і суд першої інстанції, зазначаючи про ненадання позивачем будь-яких доказів та обґрунтувань, які відповідають заявленим позовним вимогам.

Так, заявляючи вимоги про скасування рішення відповідача та зобов`язання його здійснити «технічний аудит», позивач обґрунтував позов викладом своїх міркувань щодо незаконності будівництва гаража іншою особою, не наводячи при цьому будь-яких відомостей щодо існування рішення, яке ним оскаржується та щодо необхідності здійснення відповідачем чи взагалі наявності у нього повноважень на здійснення «технічного аудиту».

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем поданий до суду першої інстанції позов за відсутності предмету спору з метою ініціювання штучного спору для цілей, які не пов`язані із захистом прав позивача у правовідносинах із відповідачем, які визначені позивачем як спірні.

Наведена позиція підтверджується також і тим, що будучи обізнаним про прийняття та розгляд судом першої інстанції позовної заяви в порядку адміністративного судочинства, позивач під час судового розгляду у суді першої інстанції не ініціював питання необхідності вирішення позову за правилами іншого судочинства чи іншим судом (за іншою предметною підсудністю). У свою чергу, підставою для скасування рішення суду першої інстанції позивач вказує належність спору у даній справі до приватно-правового у зв`язку із чим просить закрити провадження за своїм же позовом направивши справу для розгляду за правилами цивільного судочинства.

Наведене дає підстави для висновку, що метою позивача у даній справі є виключно судовий розгляд, а не захист своїх прав.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої, частини четвертої статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Враховуючи викладене, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності розгляду справи за правилами цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі має місце подання позивачем завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору, який має очевидно штучний характер, що свідчить про те, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами.

Оскільки норми чинного законодавства не передбачають механізму реагування суду апеляційної інстанції на встановлені у ході апеляційного провадження факти зловживання процесуальними правами шляхом подання завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору, який має очевидно штучний характер, то колегія суддів вважає за можливе застосувати за аналогією закону положення частини першої статті 319 КАС у взаємозв`язку із частиною третьою статті 45 КАС.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 45 КАС якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду, оскільки у ході апеляційного провадження було встановлено факт зловживання позивачем процесуальними правами шляхом подання завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору, який має очевидно штучний характер.

Керуючись статтями 34, 45, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2021 року.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких