Справа № 320/5633/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5633/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі позивача ОСОБА_1 та його представника Речицької Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Білоцерківської міської ради Київської області та Постійно діючої міжвідомчої комісії Білоцерківської міської ради для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення, постачання гарячої води на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області, Постійно діючої міжвідомчої комісії Білоцерківської міської ради для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення, постачання гарячої води, треті особи - Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, Комунальне підприємство "Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

03.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, Міжвідомчої комісії Білоцерківської міської ради для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради (далі - третя особа) та Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - КП БМР «Білоцерківтепломережа»), про визнання протиправною відмову відповідача 2 від 29.01.2020 року та виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29.01.2020 року у наданні ОСОБА_1 дозволу на від`єднання належної йому квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та влаштування у вказаній квартирі індивідуального (автономного) опалення; зобов`язання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради видати позивачу дозвіл на від`єднання його квартири за вказаною адресою від мереж централізованого опалення та влаштування у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

28.09.2020 ухвалою суду першої інстанції виконавчий комітет Білоцерківської міської ради замінено на Білоцерківську міську раду (відповідач 1).

Позовні вимоги мотивовано тим, що необхідність відключення його квартири від системи центрального опалення підтверджено відповідними доказами, які позивач надав відповідачу для прийняття обґрунтованого рішення, проте, прийняте відповідачем 2 спірне рішення про відмову у данні згоди на відключення є немотивованим та таким, що порушує його права на отримання гідних умов проживання, оскільки надані третіми особами умови щодо опалення є неякісними.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправною відмову Міжвідомчої комісії Білоцерківської міської ради для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 29.01.2020 року та Білоцерківської міської ради від 29.01.2020 року у наданні ОСОБА_1 дозволу на від`єднання належної йому квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та влаштування у вказаній квартирі індивідуального (автономного) опалення; зобов`язано Білоцерківську міську раду Київської області видати ОСОБА_1 дозвіл на від`єднання його квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та влаштування у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

Приймаючи у справі рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачами було порушено право на житло належного рівня та зобов`язання України щодо виконання ст.31 Європейської соціальної хартії, яке відповідач-1 мав забезпечити в порядку, визначеному українським законодавством, однак через позицію хибного тлумачення підзаконних актів ухилився від виконання згаданого зобов`язання. Окрім того, відповідач-1 своєю бездіяльністю, а відповідач-2 своєю немотивованою відмовою унеможливили забезпечити належний рівень житла самостійно, фактично створивши в цьому позивачу перешкоди. В той же час, з зазначеного вище нормативного регулювання слідує, що саме відповідач-1 приймає рішення про відключення окремої квартири багатоквартирного будинку від систем центрального опалення та гарячого водопостачання, відтак його ухилення від прийняття відповідного рішення - протиправне в силу застосування пунктів 1, 2, 3, 5 та 9 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. За таких умов суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що відповідачі діяли в межах та спосіб визначений законодавством, з дотриманням Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169 (далі - Порядок № 169), оскільки позивач, подавши відповідні документи, не дотримався приписів Порядку.

Апелянти наголосили, що відповідно до умов вказаного Порядку № 169 відключення квартири в багатоквартирному будинку можливо лише за певних умов, проте це залишилось позва уваги суду першої інстанції, і задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

У відзивах на апеляційні скарги позивач підтримав висновки суду першої інстанції, вказавши на те, що всі квартири у будинку, де розташована його квартира, відключені від гарячого постачання води і 19 % квартир відключено від центрального опалення.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши висновки суду першої інстанції.

Представники апелянтів та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідач 1 подав заяву про відкладення розгляду справи через введення у м.Києві користування громадським транспортом за перепустками і подав відповідь на відзив позивача.

Від третьої особи Комунального підприємства "Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та письмові пояснення щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін, які належним повідомленні про розгляд справи не є перешкодою розгляду справи по суті.

Клопотання відповідача 1 про відкладення слухання справи колегія суддів вважає таким, що не заслуговує уваги, оскільки обов`язкова явка представника відповідача 1 чи відповідача 2 не визнавалась судом, справу суд апеляційної інстанції розглядає відповідно до приписів ст.310 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження і участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому сторони помилково вважають, що за їх відсутності засідання не може відбутися або не буде прийнята судом до уваги їх правова позиція, викладені в позові, апеляційній скарзі та/або у письмових поясненнях.

Колегія суддів також враховує рекомендації Вищої ради правосуддя, викладені у рішенні від 26 березня 2020 року «Про доступ до правосуддя в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема, безперервно здійснювати судочинство у невідкладних справах, які визначені процесуальними кодексами та судами (суддями), з дотриманням балансу між правом на безпечне довкілля для суддів, сторін у справах та правом доступу до правосуддя; за можливості проводити судові засідання в режимі реального часу у мережі Інтернет тощо.

Разом з тим, від сторін клопотань про розгляд справ у мережі Інтернет не надходило, при цьому, колегія суддів вважає, що в матеріалах судової справи достатньо документів для розгляду справи по суті.

Отже, справу розглянуто у відкритому судовому за відсутності не з`явившихся сторін, які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, і це відповідає положенням ч.2 ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового скасування рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 136 «Про закінчення опалювального періоду 2015-2016 років в м.Біла Церква» припинилось надання послуг з центрального гарячого водопостачання всім споживачам міста.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено договором дарування від 16.05.2017 (а.с.7)

21.06.2017 між позивачем та Комунальним підприємством "Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та горячої води ( а.с.9).

30.12.2019 позивач звернувся до відповідача 2 із заявою про відключення його квартири від системи центрального опалення та постачання гарячої води, до якої долучив перелік документів згідно додатку (а.с.26).

29.01.2020 відповідачем 2 було прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на відключення його квартири від центрального опалення та гарячого водопостачання, що підтверджено витягом з протоколу № 13 від 29.01.2020 (а.с.28).

Згідно вказаного витягу підставою для прийняття вказаного рішення є п.1 розділу ІІІ «Порядку відключення споживачів від системи центрального опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Статтею 48 Конституції України визначено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.4 ст.49 Конституції України, держава забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон № 280) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 2 Закону № 280 визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно статті 25 Закону № 280 сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту «а» статті 30 Закону № 280 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: 1) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; 10) затвердження маршрутів і графіків руху, правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством; 10-1) прийняття рішення про впровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності та визначення особи, уповноваженої здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду; 10-2) встановлення порядку функціонування та вимог до автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності, а також видів, форм носіїв, порядку обігу та реєстрації проїзних документів; 12) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку.

Закон Україн «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закон №2189-VIII) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону 017 №2189-VIII до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує держану політику у сфері житлово-комунального господарства, належить встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.7 Закону № 2189-УІІІ споживач має право у встановленому порядку відключитись від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Дана стаття визначає безумовне право окремого споживача, без обмеження - чи це окремий громадянин, юридична особа чи певна кількість жителів багатоквартирного будинку.

Порядок вирішення питання відключення квартир від центрального опалення визначений «Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169), затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила).

Порядок № 169 визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно п.2 Порядку № 169 дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.

Розділом II Порядку № 169 визначений порядок відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків від ЦО та/або ГВП.

Так, п.1 цього Порядку передбачено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

Рішення органів місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в судовому порядку.

2. Рішення власника (співвласників) будівлі, в тому числі житлового будинку, про відключення від ЦО та/або ГВП приймається відповідно до вимог Цивільного кодексу України, законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

3. Власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку.

4. Орган місцевого самоврядування відповідно до законодавства розглядає подані документи за наявності затвердженої ним схеми теплопостачання відповідного населеного пункту.

5. Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП передається на розгляд Комісії.

6. Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП за участю заявника чи його уповноваженого представника.

7. Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення.

Під час прийняття рішення Комісія враховує технічні можливості наявних мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання населеного пункту чи окремого кварталу (мікрорайону) щодо забезпечення живлення запропонованої власником (співвласниками) будівлі системи, та за потреби надає пропозиції органу місцевого самоврядування щодо збільшення потужностей, а також заміни систем внутрішньоквартальних, магістральних мереж електро-, газо-, водо-, теплопостачання, потрібних для встановлення в будівлі системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) та пропозиції щодо фінансування таких заходів.

Комісія передає рішення до органу місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів із дня його прийняття. Копія рішення Комісії надається заявникові.

8. Орган місцевого самоврядування на найближчому засіданні за участі заявника чи його уповноваженого представника приймає відповідно до законодавства рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП з урахуванням рекомендацій Комісії. Копія рішення органу місцевого самоврядування надається заявникові.

9. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проєкту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проєкту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил.

Обрана система має забезпечити:

опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку;

ізоляцію та/або перенесення транзитних стояків (у разі потреби) тощо;

заміну (у разі потреби) внутрішньобудинкових систем газо- та/або електропостачання (залежно від типу нагрівачів).

Розділ III Порядку № 169 визначає порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО та ГВП.

Так, п.1 цього Порядку передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що відповідно до вищевказаних норм Законів позивач має право звернутися до відповідачів із заявою про відключення його квартири в багатоквартирному будинку від центрального опалення яка підлягає розгляду за приписами Порядку № 169 (який на час розгляду справи в судовому порядку не визнаний не чинним, справа № 320/4038/20).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 30.12.2019 звернувся до відповідача 2 із заявою про відключення його квартири від системи центрального опалення та постачання гарячої води, із зазначенням причини відключення, як то передбачено Порядком № 169, та долучивши до заяви певний перелік на обґрунтованість своєї заяви.

Матеріалами справи підтверджено і сторони не заперечували, що багатоквартирний будинок, в якому знаходиться квартира позивача тощо, фактично не має постачання гарячої води.

Крім того, не є спірним, що в будинку № 20 , в якому знаходиться квартира позивача, вже 20 квартир відключені від центрального опалення.

Також зафіксовано, а апелянтами не спростовано, що температура в квартирі позивача в опалювальний період становить нижче ніж норма обігріву квартир, що підтверджено відповідними зверненнями позивача.

Суд першої інстанції ретельно аналізує вказані обставини, для з`ясування обставин щодо належності умов проживання позивача в своєму житлі достатньому життєвому рівню, який гарантується статтею 48 Конституції України.

Відповідачем 29.01.2020 на підставі п.1 розділу ІІІ Порядку № 169 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на відключення його квартири від центрального опалення, а саме через те, що позивач мав би право на відключення своєї квартири від центрального опалення та постачання гарячої води у разі, якщо б на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП. Те, що відповідач послався саме на цю норму, підтверджено змістом протоколу від 29.01.2020 та підтверджена письмовими поясненнями апелянтів.

Проте, колегія суддів зазначає, що право особи на відключення квартири від центрального опалення та гарячого водопостачання передбачені нормою закону, а саме п.12 ч.1 ст.7 Закону № 2189-VІІІ, яким встановлено, що споживач має право у встановленому порядку відключитись від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Отже, ця стаття закону визначає безумовне право споживача, без будь яких обмежень чи умов, на відключення від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, і можливість встановлення автономного опалення та гарячого водопостачання, а приписи Порядку № 169 визначають лише порядок проведення такого відключення та встановлення індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил.

З огляду на зазначене, доводи апелянтів, що позивач не має право на відключення через те, що не вистачає в будинку споживачів (квартир) для відключення квартири від центрального опалення та гарячого водопостачання, не заслуговують уваги, оскільки вони не ґрунтуються на нормі Закону 2189-VІІІ.

Позиція апелянтів ґрунтується на нормативно-правовому акті, який має нищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача 2 у наданні позивачу дозволу на відключення квартири від центрального опалення та гарячого водопостачання, оскільки відповідач 2 приймаючи такі рішення обмежив (звузив) право позивача, не маючи на це певних повноважень.

Отже, враховуючи положення статті 48 Конституції України, якою визначено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, та положення ст.ст.2, 5, 6 КАС колегія судді вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок про задоволення цих позовних вимог з метою захисту порушених конституційних прав позивача.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами не доведено правомірність прийнятого ним спірного рішення.

Проте, щодо інших позовних вимог про зобов`язання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради видати позивачу дозвіл на від`єднання його квартири за вказаною адресою від мереж централізованого опалення та влаштування у квартирі індивідуального (автономного) опалення, колегія суддів вважає їх такими, що є необґрунтованими з огляду на наступне.

Порядок № 169 визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 4 Розділу І Порядку № 169 орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - Комісія) згідно з додатком 1 до цього Порядку. Орган місцевого самоврядування розглядає звернення про відключення від ЦО та/або ГВП у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». Комісія є консультативно-дорадчим органом органу місцевого самоврядування, основним завданням якого є розгляд питань щодо відключення споживачів від ЦО та/або ГВП. Засідання Комісії відбуваються не рідше ніж один раз на місяць. Рішення Комісії оформлюється протоколом протягом п`яти робочих днів із дня проведення засідання Комісії та має рекомендаційний характер. Рішення Комісії оприлюднюються на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 169 передбачено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.

Рішення органів місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Таким чином, чинним законодавством встановлений певний порядок щодо вирішення питання про відключення квартир/будинків від центрального опалення (постачання гарячої води вже не відбувається з 2016 року), а саме: це рішення місцевого самоврядування, за умов технічної можливості, з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та які мають відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність задоволення цих позовних вимог для захисту порушених прав позивача, оскільки в даному випадку вирішення питання про відключення квартири позивача від центрального опалення повинно здійснюватися за наявності глибокого аналізу технічної документації розробленої для цієї цілі.

Таким чином, колегія суддів вважає належним та допустимим способом захисту порушених прав позивача - це зобов`язати саме Білоцерківську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відключення від системи централізованого опалення та постачання гарячої води його квартири АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, оскільки саме відповідач 1 приймає остаточне рішення з цього питання, його рішення може бути оскаржено в судовому порядку, а рішення відповідача 2 відповідно до приписів Порядку № 169 має дорадчу силу.

Також колегія суддів при прийнятті рішення у цій справі означає наступне щодо всіх інших доводів сторін.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту також ЄСПЛ).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення законної мети, якщо воно відповідає" нагальній суспільній необхідності", та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (див., наприклад, рішення у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява № 27238/95, пункт 90, ЄСПЛ 2001).

Отже, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі «RYSOVSKYY v. UKRAINE «(«Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на вище встановлені обставини та викладені правові норми, колегія суддів приходить до висновку про часткову обгрунтованість апеляційних скарг, оскільки саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відключення від системи централізованого опалення та постачання гарячої води його квартири АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, є ефективним способом захисту прав позивача та не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, тому рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Білоцерківської міської ради Київської області видати ОСОБА_1 дозвіл на від`єднання його квартири від мереж централізованого опалення та влаштування у квартирі індивідуального (автономного) опалення підлягає скасуванню.

Повний текст виготовлено 12.04.2021.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Білоцерківської міської ради Київської області та Постійно діючої міжвідомчої комісії Білоцерківської міської ради для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення, постачання гарячої води на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 р. - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 р. в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Білоцерківської міської ради Київської області () видати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) дозвіл на від`єднання його квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та влаштування у квартирі індивідуального (автономного) опалення - скасувати та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Доповнити резолютивну частину рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 р. абзацом:

«Зобов`язати Білоцерківську міську раду Київської області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відключення від системи централізованого опалення та постачання гарячої води його квартири АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції».

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель