Справа № 334/3369/17 (2-а/334/3/20)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 334/3369/17 (2-а/334/3/20)
Суддя 1-ї інстанції Баруліна Т.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру отриманої суми пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області переплату пенсії в сумі 9832,34 грн., перерахувавши її на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 банку Філія ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», код ОКПО 20490012, МФО 313957.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оскаржило його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач не повідомив позивача про працевлаштування на посаду, перебування на якій не дає право на отримання пенсії, що призвело до отримання нею зайвих коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 01.05.1993 року була прийнята на службу в органи внутрішніх справ України та 18.04.2014 року звільнена зі служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією трудової книжки (серія НОМЕР_2 ). (а.с. 29-37)

25.04.2014 року ОСОБА_1 подала заяву про призначення їй пенсії за вислугою років, в якій вказала, що на теперішній час працює. (а.с. 6)

На підставі її заяви, їй було призначено пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжувала працювати на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах організаційно-методичного відділу Слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області.

Відповідно до запису №18 від 06.11.2015 року у трудовій книжці ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та згідно з п.5 ст.36 КЗпП була звільнена за переведенням до Національної поліції. (а.с. 36)

Згідно запису № 19 від 07.11.2015 року в трудовій книжці вона була призначена на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП.

Відповідно до запису № 21 від 27.03.2017 року в трудовій книжці ОСОБА_1 була звільнена на підставі п. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу» за угодою сторін. (а.с. 53)

Внаслідок працевлаштування позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», що виключає можливість виплати пенсії, утворилась переплата, яка станом на момент подачі адміністративного позову становить 9 832,34 грн.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови виходить з наступного.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Так, судом встановлено, що, на думку позивача, саме через неповідомлення про працевлаштування у позивача утворилась переплата пенсії у розмірі 9832,34 грн.

Водночас, відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» встановлено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

При цьому, зазначена норма не передбачає звернення пенсіонера із заявою про припинення виплати йому пенсії.

Окрім того, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи міститься копія заяви про призначення пенсії від 25.04.2014 року (а.с. 6), у якій ОСОБА_1 зазначено, що на момент призначення пенсії вона працювала.

З матеріалів справи також вбачається. що з моменту призначення пенсії позивач продовжувала працювати на посаді старшого слідчого в особливо-важливих справах організаційно-методичного відділу Свідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області. Після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» позивача було переведено на до підрозділу Національної поліції на таку ж посаду.

При цьому, після працевлаштування 27 березня 2017 року, позивача на посаді, перебування на якій не дає право на отримання пенсії, вона 29 березня 2017 року самостійно звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про припинення виплати пенсії.

Зазначене свідчить про відсутність зловживання з боку ОСОБА_1 .

Натомість, з досліджених судом обставин справи, колегія суддів констатує бездіяльність з боку пенсійного органу, що призвело до виникнення надміру виплачених сум пенсії, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Згідно із ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

При цьому, ч. 1 ст. 14 зазначено Закону передбачено, що страхувальниками відповідного до цього Закону є роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

В свою чергу, згідно із ч.1 та ч.2 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

З викладеного вбачається, що з моменту працевлаштування позивача на посаді, яка дає право на вислугу років, у роботавця виник обов`язок щодо сплати страхових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 .

Відповідно, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області отримуючи з роботодавця, зокрема, з територіальних підрозділів Національної поліції України такі страхові внески мало об`єктивну можливість встановити наявність підстав, визначених ч.2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 ..

Натомість таких дій Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено не було, що свідчить про бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а не про зловживання з боку пенсіонера.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 06 квітня 2021 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник