Справа № 640/2823/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Київ № 640/2823/21

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (позивач-1) Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (позивач-2)
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
провизнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови від 03.04.2021 №144,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, «Про встановлення обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою» від 03.04.2021 №144.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі №640/2823/21, призначено підготовче засідання, а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Також, до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, «Про встановлення обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою» від 03.04.2021 №144.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі №640/2834/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (суддя Шевченко Н.М.), а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва об`єднано для спільного розгляду адміністративні справи №640/2823/21 та №640/2834/21 та присвоєно об`єднаним справам загальний номер №640/2823/21.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є регуляторним актом, оскільки прийнята уповноваженим на те регуляторним органом, встановлює, змінює чи скасовує норми права, а також застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб. Натомість, оскаржувана постанова прийнята з порушенням порядку прийняття регуляторного акту. Також, представниками позивачів наголошено на тому, що оскаржувана постанова, у силу ч. 4 ст. 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», підлягає погодженню з Антимонопольним комітетом України. На додаток, як наголошено представниками позивачів, обмеження місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами має бути встановлено тільки у випадку якщо ринок електричної енергії є неліквідним, тобто дефіцитним. Разом з тим, за твердженням представників позивачів, аналіз роботи ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку за 2020 рік, проведений Державним підприємством «Оператор ринку» свідчить про те, що як ринок «на добу наперед», так і внутрішньо добовий ринок, були надліквідними, оскільки заявлена пропозиція щодо продажу електричної енергії значно перевищувала попит.

Під час підготовчого провадження судом вжито заходи, передбачені положеннями ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання з`явились представники сторін.

Представники позивачів заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача, у свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у відзиві та запереченнях, в яких зазначено, що оскаржувана постанова не є регуляторним актом, оскільки її дія поширюється на обмежене та чітко визначене коло осіб, така постанова не встановлює, не змінює та не припиняє (не скасовує) правові норми, оскільки прийнята на виконання ч. 4 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також остання не розрахована на довгострокове застосування, з огляду на те, що дія останньої вичерпується відновленням ліквідності на ринку електричної енергії. У той же час, оскаржувана постанова не підлягає погодженню з Антимонопольним комітетом України, оскільки абз. 11 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає вичерпний перелік нормативно-правових актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які підлягають такому погодженню. При цьому, за твердженнями представника відповідача, з середини листопада 2020 року та у кожному наступному календарному місяці Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у процесі здійснення оперативного моніторингу ринку електроенергії почали фіксуватись випадки повернення дефіциту ринку «на добу наперед», що вимагало від відповідача, як регулятора, вжиття можливих дій для подолання дефіциту на ринку електричної енергії, наслідком чого стало прийняття оскаржуваної постанови.

У судовому засіданні, суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, винесено постанову «Про встановлення обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою» від 03.04.2021 №144 (надалі - Постанова №144), якою, відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якою встановлено обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою, у розмірі 50 відсотків їх місячного обсягу продажу електричної енергії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.02.2021 №269 п. 1 Постанови №144 після слів «в розмірі 50 відсотків їх місячного обсягу продажу електричної енергії» доповнено знаками та словами: «(крім договорів, укладених для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії)».

Вважаючи Постанову №144 протиправною та нечинною з моменту прийняття, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень врегульовано положеннями ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, правила якої, згідно з п. 2 ч. 1 останньої, поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

У силу ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ТОВ «ДТЕК Східенерго» та АТ «ДТЕК Дніпроенерго» є учасниками ринку електричної енергії та здійснюють свою діяльність на право провадження електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, згідно з постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.05.2019 № 818 «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії TOB «ДТЕК Східенерго» та від 31.05.2018 №871 «Про видачу ліцензії з виробництва електричної енергії АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Згідно з ч. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Регулятор здійснює державне регулювання, у тому числі, шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом (п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»).

У силу ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.

Порядок підготовки рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів визначено положеннями ст. 15 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якими визначено, що підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

Кожен проект рішення Регулятора, що має ознаки регуляторного акта, разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень, одержані протягом встановленого строку, оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором.

У разі внесення до проекту рішення суттєвих змін Регулятор може повторно провести процедуру оприлюднення проекту рішення, збору і розгляду зауважень та пропозицій до нього.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень Регулятора та інформація про результати їх розгляду Регулятором з обґрунтуванням прийняття або відхилення оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за три робочих дні до прийняття Регулятором рішення. Зазначені матеріали повинні залишатися у публічному доступі протягом одного року з дня прийняття відповідного рішення Регулятора.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, їх об`єднання, інші заінтересовані особи мають право подавати до Регулятора пропозиції про необхідність підготовки проектів рішень Регулятора, а також про необхідність їх перегляду. Регулятор протягом 30 днів з дати отримання пропозицій повідомляє про результати їх розгляду.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, є Закон України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: 1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг; 2) правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку; 3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; 4) кодексом комерційного обліку; 5) правилами роздрібного ринку; 6) іншими нормативно-правовими актами.

Проекти правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексів системи передачі та систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що можуть вплинути на конкуренцію, підлягають погодженню з Антимонопольним комітетом України.

При цьому, з огляду на зміст спірних правовідносин визначальним у вирішенні цього спору, є визначення чи відноситься оскаржуване рішення до категорії регуляторних актів.

Приписами п.п. 18 та 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; а індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.05.2020 у справі №804/340/18, законодавчо закріплено, що регуляторним актом може визнаватись як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ, який відповідає сукупності певних ознак, зокрема таких як: 1) прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; 2) встановлення, зміна чи скасування норм права; 3) застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.

Так, предметом оскарження у межах даної адміністративної справи є Постанова №144, якою, з урахуванням Постанови №269, встановлено обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою, у розмірі 50 відсотків їх місячного обсягу продажу електричної енергії, крім договорів, укладених для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що положення останньої розраховані на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення відповідних обмежень на ринку електричної енергії.

Водночас, аналіз наведених правових норм свідчить, що прийняттю регуляторного акта передує відповідна законодавчо визначена процедура, яка включає в себе, з-поміж іншого, оприлюднення плану діяльності регуляторного органу, повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу.

У свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що оскаржувана Постанова №144 винесена з належним аналізом регуляторного впливу, а проект регуляторного акту оприлюднено у встановленому Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» порядку. Вказане свідчить про те, що відповідачем порушено принцип прозорості та врахування громадської думки, який полягає у відкритості для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковому розгляді регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковості та своєчасності доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

За висновком суду такі порушення, допущені відповідачем під час прийняття Постанови №144, є самостійною підставою для визнання останньої протиправною та нечинною.

У той же час, слід зазначити, що приписами ч. 4 ст. 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», проекти правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексів системи передачі та систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що можуть вплинути на конкуренцію, підлягають погодженню з Антимонопольним комітетом України.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Зі змісту Постанови №144 вбачається, що останньою встановлено обмеження щодо обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою, у розмірі 50 відсотків їх місячного обсягу продажу електричної енергії. Отже, оскаржуваною Постановою №144 учасників ринку електричної конкуренції обмежено у виборі контрагентів, що вказує на встановлення останньою обмежень, які можуть вплинути на конкуренцію, а тому така Постанова підлягала погодженню з Антимонопольним комітетом України, чого відповідачем зроблено не було.

Суд також враховує, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, інші доводи представників сторін наведеного не спростовують, а протилежного не доводять

За наведених обставин, суд вказує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не дотримано процедури під час винесення Постанови №144, як регуляторного акта, а також не отримано погодження Антимонопольним комітетом України, відтак, наведене саме по собі свідчить про протиправність та нечинність Постанови №144.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанції про сплату від 03.02.2021 №8755 та від 04.02.2021 №15731, кожним з позивачів під час звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (у загальному розмірі 4 540,00 грн.), який підлягає присудженню на користь останніх.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та нечинною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення обмеження щодо місячного обсягу продажу електричної енергії за двосторонніми договорами між виробниками та іншими учасниками ринку електричної енергії, що входять до складу одного вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання або є афілійованими між собою» від 03.02.2021 №144.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (, адреса: 85612, Донецька обл., м. Курахове, вул. Енергетиків, 34) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (двох тисяч двохсот сімдесяти грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19).

Присудити здійснені Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (, адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (двох тисяч двохсот сімдесяти грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок