Справа № 280/5847/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/5847/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2020, ухвалену суддею Калашник Ю.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У серпні 2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, в якому позивач просив суд зобов`язати Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2018-2020 роки (з урахуванням вже виплаченої допомоги) в розмірі 18900,00 грн.

Ухвалою суду від 01.09.2020 позовну заяву залишено без руху на підставі ст.ст. 160-161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: позовної заяви з урахуванням усунення викладених у позові недоліків, її копій відповідно до кількості відповідачів (третіх осіб); документального обґрунтування пред`явлення позову до Міністерства соціальної політики України; доказів наявності правовідносин між позивачем та відповідачем (докази того, що саме відповідач невиплатив кошти); доказів не виплати/або виплати у меншому розмірі разової грошової допомоги до 5 травня за 2018-2020 роки; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду за період з 2018 року по 2019 рік.

Супровідним листом від 03.09.2020 №280/5847/20/33453/20, ухвала про залишення позовної заяви без руху від 01.09.2020 надіслана на адресу позивача.

09.10.2020 на адресу суду повернувся конверт з поштовим відправленням, направленим позивачу, з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Супровідним листом від 13.10.2020 №280/5847/20/38679/20, ухвала про залишення позовної заяви без руху від 01.09.2020 повторно надіслана на адресу позивача.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху вручена позивачу 09.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої істанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначив про необґрунтованість ухвали від 1 вересня 2020 року , оскільки, по-перше, правомірність позову оцінюється при винесення рішення по суті справи, а по-друге, строк звернення до суду ним не пропущений.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції посилається на не дотримання позивачем вимог п.4, п.5, п.8 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 КАС України.

Так, за змістом положень п.4, п.5, п.8 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд зазначає, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин.

У спірному випадку позовна заява містить нормативне обґрунтування заявлених вимог, її зміст викладений в обсязі, з якого можна визначити характер спірних правовідносин, юрисдикційну належність спору.

Як вбачається з оскарженої ухвали, невідповідність поданого позову вимогам п.5, п.8 ч.5 ст.160 КАС України суд першої інстанції пов`язує з тим, що у позові позивачем не зазначено обґрунтування пред`явлення позову саме до Міністерства соціальної політики України.

Разом з тим, за наслідками вивчення змісту позовної заяви, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач в ній пояснив свої мотиви пред`явлення позову саме до Міністерства соціальної політики України, зазначивши, що оскільки відповідно до Постанов №№170,237,112 виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551, проводить Міністерство соціальної політики України шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділом з питань соціального захисту, то саме Міністерство соціальної політики України має виступати відповідачем у справі.

При цьому, позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві описав, у чому полягало порушення його прав, сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок дій відповідача, зазначив яким чином може бути відновлено його порушене право.

Вказуючи на невідповідність позовної заяви вимогам ч.4 ст.161 КАС України суд першої інстанції зазначає, що позивачем не надано доказів наявності правовідносин між позивачем та відповідачем (докази того, що саме відповідач невиплатив кошти); доказів не виплати/або виплати у меншому розмірі разової грошової допомоги до 5 травня за 2018-2020 роки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що за вимогами ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, даною законодавчою нормою визначений обов`язок позивача надати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, які наявні у останнього станом на час подання позовної заяви. Тобто, докази подаються позивачем лише у разі їх наявності у позивача.

В позовній заяві позивач зазначив, що розмір виплачених коштів може бути підтверджений відомостями Управління соціального захисту населення Северодонецької міської ради Луганської області та Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування яких буде заявлене клопотання після відкриття провадження у справі в залежності від отримання (неотримання) відповіді щодо надання вказаних відомостей.

Тобто, позивач повідомив суд про наявність у іншої особи доказів, які підтверджують наведені в позовній заяві обставини.

Не надання таких доказів, за переконанням суду першої інстанції, не можуть бути перешкодою в прийнятті позовної заяви до розгляду, оскільки вони можуть бути витребувані судом першої інстанції за власною ініціативою або за клопотанням позивача під час підготовки справи до розгляду в порядку статті 80 КАС України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що подана позивачем позовна заява не відповідала вимогам п.4, п.5, п.8 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 КАС України.

Також в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вказує на не подання позивачем до суду заяви про поновлення строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду за період з 2018 року по 2019 рору.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч.6 ст.161 КАС України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вважав, що строк звернення до суду з позовною заявою, який визначений статтею 122 КАС України, ним не пропущено, обґрунтувавши це тим, що в даному випадку такий строк має обчислюватися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18), а саме з 27.02.2020 року

Вказуючи на порушення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, суд першої інстанції не встановив а ні початку перебігу такого строку (з урахуванням вищевказаних аргументів позивача), а ні строку його закінчення; не надано оцінки доводам позивача щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом.

У рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, оскаржену ухвалу про повернення позову не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова