Справа № 620/1015/21
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Чернігів Справа № 620/1015/21

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними діїта зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пенсійного та страхового стажу періоди, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, роботи на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області, відповідно до трудової книжки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та провести розрахунок ОСОБА_1 пенсії за віком, з дня звернення за призначенням пенсії, з урахуванням пенсійного та страхового стажу періоди, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, відповідно до трудової книжки.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачам для подання відзиву на позов або заяви про визнання адміністративного позову 15 - денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що загальний страховий стаж позивача становить 17 років 2 місяці 25 днів (зараховані періоди з 01.09.1977 по 08.07.1978 (навчання); з 16.10.1978 по 15.10.1980 (військова служба); період з 22.10.1991 по 31.12.2003 згідно довідки про сплату страхових внесків від 19.11.2020 №2500-0503-8/45242; період з 01.01.2004 по 31.12.2014 за даними персоніфікованого обліку (всього 2 роки 2 місяці 7 днів). Період з 21.02.1983 по 21.10.1991 до страхового стажу не зарахований, а тому у позивача відсутній страховий стаж для призначення пенсії позивачу.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у відзиві відповідач не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, стверджує, що згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудова книжка позивача заповнена 21.02.1983 та містить всі необхідні та заповнені реквізити, що вимагалося законодавством на той час.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг пенсійного віку - 60 років та 19.11.2020 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 24.11.2020 №2500-1502-8/45872 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу у позивача, не менше 27 років, та повідомило, що згідно наданих останнім документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний стаж позивача становить 17 років 2 місяці 25 днів, а саме: зараховані періоди з 01.09.1977 по 08.07.1978 (навчання); з 16.10.1978 по 15.10.1980 (військова служба); період з 22.10.1991 по 31.12.2003 згідно довідки про сплату страхових внесків від 19.11.2020 №2500-0503-8/45242; період з 01.01.2004 по 31.12.2014 за даними персоніфікованого обліку зараховано всього 2 роки 2 місяці 7 днів. При цьому період з 21.02.1983 по 21.10.1991 до страхового стажу не зарахований.

Позивач 17.12.2020 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом 25.12.2020 №2500-1502-8/51920 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу у позивача.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо неврахування періоду роботи, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області до трудового (страхового) стажу, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пункт 6 статті 92 Конституції України передбачає, що виключно Законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Отже право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Статтею 26 Закону України від 23.04.991 №987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон №987-XII) встановлено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Згідно статті 28 Закону №987-XII громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058- ІV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 26 Закону №1058- ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

За статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області та в клірі Ніжинської Єпархії до загального страхового стажу.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком, позивачем надано відповідачу трудову книжку від 21.02.1983 НОМЕР_1 (а.с.17), з якої випливає, зокрема, що ОСОБА_1 прийнятий в сан священника і призначений настоятелем в Свято-Миколаївську церкву с. Атюши Коропського району Чернігівської області ( наказ №36 від 21.02.83); з 31.05.2007 переведений в клір Ніжинської Єпархії згідно наказу №777 від 31.05.2007.

Суд зауважує, що записи в трудовій книжці внесені відповідно до вимог чинного законодавства, виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи засвідчені відповідними печатками релігійної установи, і дефекти щодо вчинення записів відсутні.

Отже, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами в трудовій книжці.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо зарахування до загального страхового стажу позивача лише 2 роки 2 місяці 7 днів за період роботи останнього, з 01.01.2004 по 31.12.2014, за даними персоніфікованого обліку, оскільки відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за період 2004 - 2014 роки не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Суд звертає увагу відповідача на те, що невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності, однак позбавляти особу, за яку не сплачено страхові внески, соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в релігійній установі, є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

Крім того з матеріалів справи випливає, що позивач сплачував податки до місцевого бюджету, що підтверджується наданими квитанціями (а.с.28-44).

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області та в клірі Ніжинської Єпархії.

Визначаючись щодо дати, з якої слід призначити позивачу пенсію за віком, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 19.11.2020 та з цієї дати просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію, з врахуванням періоду роботи, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області та в клірі Ніжинської Єпархії до загального страхового стажу то призначення пенсії позивачу має відбутися саме з 19.11.2020 - дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх дій та рішень.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Так на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Мірошниченко Оксаною Андріївною надано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2021, серії ЧН №093375; рахунок фактура від 10.02.2021 №СФ-0000007; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ- 0000007; калькуляція виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги від 10.02.2021 №16-02/21; квитанція від 11.02.2021 №11-408890/1 на суму 5000,00 грн.

Отже документально доведено факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6, 7 статті 134 КАС України).

З аналізу вищевикладеного випливає, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням сторони у справі, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката і яка зобов`язана довести не співмірність вказаних витрат.

Проте клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката з доказами не співмірності вказаних витрат відповідачем не заявлено, що свідчить про відсутність у суду підстав, за яких він може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову повністю суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоду роботи на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області та в клірі Ніжинської Єпархії з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, відповідно до трудової книжки від 21.02.1983 НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити з 19.11.2020 пенсію за віком ОСОБА_1 , з урахуванням загального страхового стажу періоду роботи на посаді настоятеля Свято-Миколаївської церкви с. Атюша Коропського району Чернігівської області та в клірі Ніжинської Єпархії, з 21.02.1983 по 21.10.1991 та з 01.01.2004 по 31.12.2014, відповідно до трудової книжки від 21.02.1983 НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. та витрат на правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940).

Суддя В.В. Падій