Справа № 240/18025/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/18025/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

14 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2020 року позтивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 в повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 в сумі 150896,44 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.06.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 01.06.2020 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 30.12.2020 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 щодо проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2017 по 01.06.2020.

Також зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплатити індексацію з врахуванням раніше сплаченої суми.

В задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію в сумі 150896,44 грн, відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 в сумі 150896,44 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.06.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 01.06.2020 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач був прийнятий у добровільному порядку на військову службу за контрактом, який уклав строком на три роки, та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 з 01.06.2017 по 01.06.2020.

Під час служби відповідач, як вбачається з довідок військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2020 № 1869, не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення в період червень 2017 року-листопад 2018 року, лютий, жовтень 2019 року.

Позивач вважаючи, що йому протиправно не виплачувалась та виплачувалась не в повному розмірі відповідачем індексація грошового забезпечення, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію в сумі 150896,44 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону № 1282-XII передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу вимог статей 18 та 19 Закону № 1282-XII індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі грошове забезпечення індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відтак відповідно до законодавчого визначення індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій, що спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ураховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. Насамперед, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При цьому, слід зазначити, що частиною 1 ст. 10 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а не в Міністерстві оборони України, а тому індексацію його доходів повинен був проводити саме відповідач.

Встановлено, що позивачу за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 не нараховувалась та не виплачувалась або нараховувалась і виплачувалась вибірково індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправні дії (бездіяльність).

Також зазначив, що грошовий дохід позивача, згідно доданої до позову довідки (а.с.11), в березні 2018 року (17475,04 грн.) порівняно з лютим 2018 року (7110,40 грн.) підвищився на 10361,64 грн., однак стверджувати, що таке підвищення перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, не має можливості, оскільки відповідач не проводив позивачу індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо бездіяльності відповідача при не проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.06.2017 по 01.06.2020, а також зобов`язання відповідача провести нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 відповідно до вимог Порядку № 1078.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо передчасності вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію в сумі 150896,44 грн., оскільки розрахунок індексації, відповідно до законодавства, здійснюється за місцем служби позивача в залежності від місяця зростання посадового окладу і суд не може зобов`язувати відповідача нарахувати певну суму, яка до того ж не підтверджується наявними у справі доказами. Доданий до позову розрахунок індексації (а.с.17-19) не є доказом, відповідно до ст. 72, ч.1 ст.94 КАС України.

Тобто, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації в сумі 150896,44 грн. є передчасними та задоволенню не підлягали.

Із зазначених причин не підлягає задоволенню клопотання позивача про витребовування доказів судом апеляційної інстанції щодо базового місяця для проведення індексації.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.