Справа № 580/5734/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13 квітня 2021 року справа № 580/5734/20
Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/5734/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
11.12.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (далі-відповідач) в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23 червня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 18.03.2020 року №18/317 вих.-20 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2021р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.06.2020р. про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 13.12.2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 18.03.2020 року №18/317 вих.-20, з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили - 16.03.2021р.

05.03.2021р. до суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/5734/20, в якій останній просить здійснити розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

17.03.2021р. Відповідачем подано відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначивши, що позивачем не доведено реальність понесених витрат щодо участі у судових засіданнях.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини 3 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те що судовий розгляд справи №580/5734/20 було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд доходить висновку про доцільність розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення з розподілу судових витрат у письмовому провадженні.

За наслідками розгляду поданої заяви, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивача при поданні позову, додано: договір-доручення про надання правової допомоги від 09.12.2020р. №21/20а; розрахунок витрат на правову допомогу на суму 5000 грн., копія квитанції №ПН139 від 10.12.2020р. на суму 2000 грн.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Суд зазначає, що заявником підтверджено повноваження як представника позивача у відповідності до положень договору-доручення про надання правової допомоги від 09.12.2020р. №21/20а, розрахунок витрат на правову допомогу обумовлює вартість юридичних послуг, а сплата коштів за правничу допомогу адвоката підтверджується копією квитанції №ПН139 від 10.12.2020р. на суму 2000 грн. Вказана квитанція містить необхідні реквізити, вказано призначення платежу з посиланням на відповідний договір.

Таким чином, розмір документально підтверджених понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 2000 грн. Доказів понесення позивачем витрат у розмірі 5000 грн. до суду не надано. При цьому суд враховує, що судовий розгляд даної справи було здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відтак заявлені представником позивача у розрахунку витрат 2000 грн. на участь у 4 судових засіданнях, не підлягають включенню до витрат, що належать відшкодуванню.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що розмір документально підтверджених витрат на правову допомогу складає 2000 грн., суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку що заяву позивача належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 132, 134, 139, 167, 252 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/5734/20 - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ - 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Копію додаткового рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя М.А. Білоноженко