Справа № 205/776/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 квітня 2021 року Справа № 205/776/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4), Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрацій ДУ ДУВК №4, ДУ ДВК №89, стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною позовною заявою, в якій позивач дослівно просить:

- відкрити провадження за цим позовом до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань(№4) та до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89);

- визнати неправомірним та порушуючим законодавство і мої права тримання мене в умовах таких, що невідповідають комунально-побутовим і медіко-санітарним та принижуючих мою гідність людини в камерах № 663, 677, 619, 762, 748 і 764 (п.п. 2-5 позовної заяви) з боку відповідача ДУ ДУВП-4 в період часу з 28.08.2001 року по 15.04.2002 року);

- визнати неправомірним та порушуючим законодавство і мої права тримання мене в невідповідаючих медіко-санітарним нормам і комунально-побутовим умовам та принижуючих мою гідність людини в напівподвальних камерах № 01, 02, 04, 06, к1 і к2 (п.п. 7,42-43 позовної заяви) з боку відповідача ДУ ДУВП-4 в період часу з 28.04.2002 року по 30.07.2003 року;

- встановити та визнати факт того, що в моєї особової справі засудженного знаходяться копії вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року та ухвала Верховного суду від 23.07.2002 року, які незавірені належним чином відповідно до діючої на той та теперішній час Інструкції з діловодства у судах;

- визнати та встановити факт того, що в моєї особової справи засудженного відсутні розпорядження про виконання вироку та повідомлення про набрання вироком чинності;

- визнати неправомірним виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року в частині засудження мене до довічного позбавлення волі без наявності у відповідачів розпорядження суду про виконання вироку та доданої до цього розпорядження копії цього вироку, які на мене із суду має отримати відповідний орган або установа в порядку процедури звернення вироку до виконання в період часу: з 16.08.2002 року до 30.07.2003 року та з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року відповідачем ДУ ДУВП-4 та з 30.07.2003 року до 17.02.2020 року і з 25.05.2020 року по сьогодення відповідачем ДУ ДВК-89;

- встановити наявність у відповідачів повноважень на виконання зазначеного у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року рішення суду про тримання мене під вартою в якості запобіжного заходу до моменту отримання із суду офіційного повідомлення про набрання законної сили цим вироком і розпорядження про виконання цього вироку в частині засудження мене до довічного позбавлення волі;

- визнати неправомірним визнання відповідачами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року щодо мене набравшим законної сили, що обумовлено відсутністю у них офіційного повідомлення суду про набрання цим вироком законної сили щодо мене;

- встановити відсутність у відповідачів повноважень на виконання касаційної ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року щодо мене;

- визнати неправомірним виконання відповідачами касаційної ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року щодо мене шляхом виконання покарання у виді довічного позбавлення волі;

- встановити відсутність у відповідачів повноважень на виконання зазначеного у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року рішення суду про засудження мене до довічного позбавлення волі, яке зазначено в цьому вироку, що обумовлено відсутністю у них згаданих вище розпорядження суду про виконання вироку і копії вироку, набравшого законної сили;

- визнати неправомірним використання відповідачами відносно мене незавіреної належним чином копії ненабравшого законної сили вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року та зобов`язати відповідача утриматися від її використання у будь-який спосіб щодо мене;

- визнати неправомірним використання відповідачами відносно мене належним чином незавіреної копії ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002 року та зобов`язати відповідача утриматися від її використання у будь-який спосіб щодо мене;

- визнати неправомірними та такими, що порушують КВК України, ПВР ДУВП та Інструкції про роботу відділів, ведення та укомплектацію відповідачами моєї особової справи та здійснення обліку мене як засудженого до довічного позбавлення волі та зобов`язати відповідача ДУ ДВК-89 негайно виконати дії по укомплектації моєї особової справи передбачені Інструкцією про роботу відділів та нормами КВК та КПК України;

- визнати неправомірним дії та злочинною бездіяльність відповідачів в укомплектації моєї особової справи яку б вони мали б укомплектовувати згідно Інструкції про роботу відділів та своєчасно робити запити в суд, постановивший вирок, для отримання розпорядження про виконання вироку та про отримання вироку завіреного належним чином;

- визнати неправомірним та порушуючим мої права та Інструкцію про роботу відділів відповідачами неознайомлення мене з розпорядженням про виконання вироку та повідомленням про набрання законної сили вироком;

- визнати неправомірним та протиправними дії відповідача ДУ ДУВП-4 по триманню мене в камері № 948 Корпусу № 9 ДУ ДУВП-4, яка не відповідає медіко-санітарним нормам і комунально-побутовим умовам та принижувала мою гідність людини в період часу з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року;

- визнати неправомірним та протиправними дії відповідача ДУ ДУВП-4 та такими що принижували мою гідність людини і причинили душевні страждання та фізичну біль застосовуючи до мене наручники при моєму прибутті в установу та супроводженні мене коридорами та темними підвалами установи до камери, а також при кожному виводі мене з камери для мого переміщення за посилками, а також змушення мене нести отримані посилки (вагою від 15 до 30 кг) надягнувши на мене наручники темними неосвітлюваними підвалами закладу;

- визнати неправомірними та протиправними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 позбавлення мене права на ежедневную прогулянку в прогулянкових двориках та тримання мене безвивідно 17, 18, 19, 20, 21, 23, 24, 25, 26, 29 лютого та 02, 03, 04, 05, 07, 08, 12, 18 березня 2020 року;

- визнати протиправними та неправомірними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 які обумовлені порушенням мїх прав на звернення, отримання відповідей, перешкоджанням моїм зверненням до суду та ЄСПЛ, отримання копій документів з особової справи;

- визнати протиправними та неправомірними дії відповідача ДУ ДУВП-4 по позбавленню мене права на придбання продуктів харчування в ларьку установи та купувати і придбавати продукти харчування доставленними кур`єрами інтернет магазинів та кур`єрами Нової пошти;

- визнати протиправними та неправомірним дії відповідача ДУ ДУВП-4 в цілеспрямованому порушенню мого права на таємницю листування з Європейським судом з прав людини шляхом вскриття закритого пакета з відповіддю ЄСПЛ та з досмотром і з перечитуванням наданої мені відповіді Височайшим Судом Європи, що є неприйнятним і принизливим для мене та порушує гарантовані Конституцією України та КВК України мені права;

- визнати протиправним та неправомірним рішення, дії та бездіяльність відповідача ДУ ДУВП-4 по відношенню до мене та поданих мною заяв на ім`я Начальника ДУ ДУВП-4, а також протизаконним застосування до мене кайданок;

- визнати протиправними та неправомірними дії та пряму бездіяльність відповідача ДУ ДВК-89 яка обумовлена в ненадання мені пісьмової відповіді на мої звернення, а також наданні мені завідомо неправдивої інформації в своїх відповідях з приводу законності мого тримання, присутності в моєї особовій справі всіх документів згідно Інструкції про роботу відділів та примушування мене виконати обов`язки, які покладені до виконання на Начальника спец.відділу згідно Інструкції про роботу відділів, по отриманню документів з суду, які повинні бути в моєї особової справі, що призвело до мого акту голодування більш ніж 9 діб;

- визнати протиправним та неправомірним рішення відповідача ДУ ДВК-89 про відмову у проведенні перевірки моєї особової справи та вчиненню певних дій для звернення до суду для отримання необхідних документів згідно моєї заяви, яка була розписана для виконання Начальнику відділу по контролю за виконанням судових рішень і є прямим обов`язком цього Начальника згідно Інструкції про роботу відділів;

- визнати те, що діями, рішеннями та бездіяльністю з боку відповідачів ДУ ДУВП-4 та ДУ ДВК-89 протягом тривалого часу були порушені мої права і інтереси та завдано непоправної шкоди;

- визнати протиправним та неправомірним ненадсилання відповідачами повідомлень моїм рідним про виконання відносно мене міри покарання у вигляді довічного позбавлення волі та повідомлень про переміщення та прибуття мене з одної установи в другую установ - визнати протиправними та неправомірними і такими що порушують КПК України та КВК України дії відповідачів в ненадсиланні та несвоєчасному надсиланні до суду повідомлень про моє прибуття в установи виконання покарань;

- визнати протиправним та неправомірним дії відповідача ДУ ДВК-89 в позбавленні мене права получати в листах та посилках фото, збирати докази та подавати їх до суду та в ЄСПЛ з зверненнями про захист порушених моїх прав та інтересів;

- взискати з відповідача ДУ ДУВП-4 за причинені мені душевні страждання та фізичну біль триманням мене в жахливих та принизливих умовах, за протиправне та всупереч обумовленому законом порядку виконання вироків з протиправним примушенням мене відбувати міру покарання у вигляді довічного позбавлення волі в період часу з 27.08.2001 року до 30.07.2003 року та з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року компенсацію у вигляді 395000 (триста дев`яносто п`ять тисяч ) гривень на мою користь, тобто по 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень за кожен місяць та взискати на мою користь з відповідача ДУ ДУВП-4 за причинені мені душевні страждання порушенням моїх прав: на звернення, на особистий прийом, на отримання копій документів, на прогулянку, на придбання та отримання продуктів харчування і посилок) та застосування до мене кайданок в період часу з 17.02.2020 року до 25.05.2020 року компенсацію у вигляді 504000(п`ятсот чотири тисячи) гривень, взискати на мою користь з відповідача ДУ ДУВП-4 за протиправне втручання в моє спілкування з ЄСПЛ - 100000(сто тисяч) гривень - усього взискати з відповідача ДУ ДУВП-4 на мою користь 999000 (дев`ятьсот дев`яносто дев`ять тисяч) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету та пересилання на мій особистий рахунок в АТКБ «ПРИВАТБАНК»;

- взискати з відповідача ДУ ДВК-89 за протиправні та неправомірні дії, рішення та бездіяльність по відношенню до мене та моїх прав які відбувались шляхом змушування мене відбувати покарання у вигляді довічного позбавлення волі не маючи на це юртдично-правових підстав в період часу з 30.07.2003 року до 17.02.2020 року та з 25.05.2020 року до сьогодні на мою користь компенсацію в розмірі 2277000 (два мільйони двісті сімдесят сім тисяч) гривень, тобто 11000 (одинадцять тисяч) гривень за кожен місяць такого тримання та взискати з відповідача ДУ ДВК-89 компенсацію в розмірі 322000 (триста двадцять дві тисячи) гривень за позбавлення права на звернення до суду та надання невірної та неправдивої інформації, за перешкоджання мені збирати, надавати докази в суд - усього взискати з відповідача ДУ ДВК-89 на мою користь 2599000 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету та пересилання їх на мій особистий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- взискати з відповідачів ДУ ДУВП-4 та ДУ ДВК-89 понесені мною витрати пов`язані з моїм зверненням за захистом своїх прав та інтересів до суду (бумага для заяв, роздрукування копій заяв та доказів, придбання дисків та нанесення на них доказів, оплату поштових всіх відправлень) на мою користь суму 750 (сім сот п`ятдесят) гривень з кожного - загалом 1500 (тисяча п`ятсот) гривень шляхом списання коштів з рахунка Держбюджету на мій особистий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 року даний позов було передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 року, зазначена вище справа була розподілена судді Кальнику В.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 року залишено без руху позовну заяву у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження обставин пропуску строку звернення позивача до суду. Позивачу надано термін десять робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, або наведенням інших підстав для поновлення строку.

На виконання ухвали суду від 15.03.2021 року позивач засобами електронного зв`язку 12.04.2021 року та засобами поштового зв`язку 14.04.2021 року подав заяву про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням інших поважних підстав та доданням інших доказів, які підтверджують поважність обставин та причин пропуску встановлених строків КАС.

За результатами розгляду поданих документів і матеріалів, суддя дійшов наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.6 ст.5 КАС України, якою визначено право на судовий захист, відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Суддя зауважує, що право доступу до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, зокрема, передбачені законом строки давності.

Зазначена позиція також збігається із висновками Європейського суду з прав людини у справах "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (заява №20347/03), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22.10.1996, "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" від 13.07.1995.

Частинами першою, п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Враховуючи означені вище приписи, суддя зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Позивач, подавши до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням інших поважних підстав та доданням інших доказів, які, на думку позивача, підтверджують поважність обставин та причин пропуску встановлених строків КАС по справі №160/776/21, зокрема, посилається на те, що він не мав реальної можливості знати свої права, тримання без доступу до інформації та не роз`яснення йому його прав, тощо.

На думку судді, наведені твердження не спростовують факту порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки вказують не на те, що він дізнався про порушення його прав у 2020 році і пізніше, а саме на те, що у 2020 році він оцінив певні дії/бездіяльність відповідачів як такі, що порушують його права, у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Таким чином, необхідно констатувати, що порушення, про які вказує у позовній заяві позивач, відбулись в період з 2001 по 2020 роки, та позивач не наводить інформації про фактичні обставини, які позбавили його можливості звернутися до суду у вказаний період, що з огляду в тому числі на обов`язковість дотримання судом принципу юридичної визначеності, вказує на необхідність відмови у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 14 березня 2018 року по справі №820/4922/17, поважними можуть визнаватися ті причини, які не залежали від волі позивача та створювали об`єктивні перешкоди в реалізації ним свого права на звернення до суду.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 справа №127/13736/16-а (№К/9901/42788/18) зазначає, що «незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами».

Отже, поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Водночас, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У рішенні від 13.09.2006 по справі №6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 по справі №21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновків про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки з заяви про поновлення строку на звернення до суду та доданих до неї документів випливає, що позивачем не було наведено поважних причин, які унеможливлювали чи, незалежно від його волі, заважали йому своєчасно звернутися за судовим захистом. Інші обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вказані в заяві обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тобто станом на 14.04.2021 року вимоги ухвали суду від 15.03.2021 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем не виконані.

Крім того, поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За змістом частини п`ятої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням строку на звернення до суду, із позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, вказані в заяві про поновлення строку обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, суддя вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повернути позовну заяву позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

14.04.2021

Ухвала набрала законної сили 14 квітня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник