Справа № 640/8817/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 квітня 2021 року м. Київ № 640/8817/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України,
треті особи:1. Приватний нотаріус Київського міського не заявляють нотаріального округу Тишко Ірина самостійних Олександрівна, 2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична інвестиційна компанія»
про визнання недійсним наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського не заявляють нотаріального округу Тишко Ірина самостійних Олександрівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична інвестиційна компанія», з вимогами визнати недійсним наказ Міністерства юстиції України від 06.08.2020 №2050/7 «Про відмову у задоволенні скарги» повністю.

Згідно п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

В позовній заяві зазначено, що 06.08.2020 Міністерство юстиції України видало наказ №2050/7 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-Інвестиційна компанія» у зв`язку з тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. прийняті такі рішення відповідно до законодавства.

Так, 08.07.2020 Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції розглянувши скаргу у своєму висновку зазначила, зокрема, що внаслідок проведення оскаржуваних реєстраційних дій було змінено склад учасників, орган управління, скорочене найменування, керівника, редакцію статуту та відомості про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія».

ОСОБА_2 вважала протиправними та просила скасувати оскаржувані реєстраційні дії як такі, що були проведені всупереч вимогам чинного законодавства. В обґрунтування своїх вимог посилалась на той факт, що вона як акціонер учасника - юридичної особи за законодавством Республіки Кіпру « 3aлiкc Холдінгс ЛТД» та кінцевий бенефіціарний власник TOB «ЕІК», не надавала жодного дозволу та не підписувала жодного документа, який надавав би право юридичній особі за законодавством Республіки Кіпру « 3aлiкc Холдінгс ЛТД» на відчуження частки в статутному капіталі TOB «ЕІК», а також виключення відомостей про ОСОБА_2 як кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія».

За результатами вивчення матеріалів скарги та доданих до неї документів, після перевірки відомостей ЄДР, Колегією Міністерства юстиції України встановлено, що для проведення оскаржуваних реєстраційних дій приватному нотаріусу Тишко О.М. було подано документи, перелік яких визначено частинами четвертою та п`ятою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон).

Колегія дійшла висновку, що подані приватному нотаріусу Тишко О.М. документи відповідали вимогам, що встановлені пунктом 13 частини першої статті 15 Закону.

Крім того, Колегією Міністерства юстиції України зазначено, що для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни складу учасників Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія» та виключення відомостей про бенефіціарного власника законодавством не передбачено подання державному реєстратору документа, що підтверджує згоду кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія» на відчуження частки в статутному капіталі. Таким чином, приватний нотаріус Тишко О.М. не мала підстав для зупинення розгляду документів, поданих для проведення оскаржуваних реєстраційних дій, а також підстав для відмови у державній реєстрації, а отже оскаржувані реєстраційні дії проведені відповідно до вимог законодавства.

Позивач вважає, що оскаржуваний наказ №2050/7 прийнятий з порушенням процедури розгляду скарги.

Крім того, позивач посилається і на те, що Колегія не перевіряла чи діяла державний реєстратор з дотриманням положень ч.4 ст. 17 Закону, прийшла до формального висновку рекомендації про відмову в задоволенні скарги. Натомість позивач зазначає, що відповідач не зазначив, які ж саме документи були подані на реєстрацію, відповідно у який спосіб приватний нотаріус перевірив їх достовірність, враховуючи, що відбулася зміна засновників-нерезидентів

З огляду на вищевикладене, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з відмовою у скасуванні реєстраційних дій щодо зміни складу учасників, орган управління, скорочене найменування, керівника, редакцію статуту та відомості про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія», що стало підставою для оскарження наказу, якими було оформлено тау відмову.

Тобто предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення Міністерства юстиції України як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність зміни складу учасників, орган управління, скорочене найменування, керівника, редакцію статуту та відомості про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія», що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності зміни складу учасників, органу управління, скороченого найменування, керівника, редакції статуту та відомості про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія» і можуть впливати на права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є правомірність зміни складу учасників, органу управління, скороченого найменування, керівника, редакції статуту та відомості про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальність «Енергетично-інвестиційна компанія», з огляду на те, що зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання у спорі між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю та управлінням діяльності такої юридичної особи.

З огляду на зазначене, подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність прав у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю та управлінням діяльності такої юридичної особи.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю та управлінням діяльності такої юридичної особи, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №910/3711/18, від 29.05.2019 у справі №826/9341/17,.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 у справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) вказує на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Враховуючи те, що в даній справі існує спір про право, предметом якого є об`єкти нерухомого майна, зазначені у позовній заяві, ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а з огляду на суб`єктний склад сторін має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №821/1194/15-а.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є господарсько-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак, є підстави для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст.3, 5-11, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст.241-243, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського не заявляють нотаріального округу Тишко Ірина самостійних Олександрівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична інвестиційна компанія» про визнання недійсним наказу.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена повністю або частково протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська