Справа № 260/1873/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1873/20 пров. № А/857/666/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гаврилко С.Є.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 14 год. 48 хв. 12 листопада 2020 року, повне судове рішення складено 23 листопада 2020 року, у справі №260/1873/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Чопського прикордонного загону (в/ч 1493) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування висновку, довідки, наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Чопського прикордонного загону, просила: 1. Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління ДПС у Закарпатській області від 27.03.2020 № 255/33-03/337300042 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади», проведеної відносно ОСОБА_1 ; 2. Визнати протиправною та скасувати довідку Чопського прикордонного загону від 14.04.2020 про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 ; 3. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16.04.2020 № 177-ОС в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії - контролера групи тримання відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби «Великий Березний» І категорії (тип) Б за підпунктом «і» (у зв`язку із застосування заборони, передбаченої ч. 3 або 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади»), п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» запас без надання права носіння військової форми одягу); 4. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17.04.2020 №181-ОС в частині виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії - контролера групи тримання відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби «Великий Березний» І категорії (тип) Б зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення; 5. Поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - контролера групи тримання відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби «Великий Березний» І категорії (тип) Б з 17.04.2020; 6. Стягнути з 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула права власності на нерухоме майно не під час перебування її на посаді, яку вона обіймала починаючи з 23 січня 2020 року, а доволі раніше. Суд першої інстанції зазначив, що уповноважені органи здійснюють перевірку осіб, зазначених у статті 2 частині 1 пунктах 1-10 Закону України «Про очищення влади», за двома критеріями: 1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, проте, відповідачами у цій справі такі критерії встановлені не були. Суд першої інстанції вказав, що щодо позивача не застосовується перевірка достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел. Суд першої інстанції вказав, що позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачами такі не спростовано, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а в силу приписів статті 235 КЗпП України - поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Закарпатській області просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року та відмовити у задоволенні позову в частині вимог до Головного управління ДПС у Закарпатській області. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач підтвердила виявлені розбіжності у відомостях про майно та доходи у Декларації за 2019 рік. Скаржник вказує, що висновок від 27.03.2020 є правомірним. Скаржник зазначає, що висновок щодо припинення військової служби позивача скаржник не виробляв.

В судове засідання учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень статті 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до Наказу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України від 23.01.2020 №24-ОС «Про особовий склад» прийнята на військову службу за контрактом, дата зарахування в списки прикордонного загону та всі види забезпечення - 23.01.2020.

Наказом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України від 16.04.2020 №177-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвати) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «і» (у зв`язку з застосуванням заборони, передбаченої частинами 3 або 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади») пункту 2 частини 5 статті 26 Закону у запас без надання права носіння військової форми одягу.

Наказом 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України від 17.04.2020 №181-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, остаточна дата закінчення проходження військової служби - 17.04.2020.

Вважаючи вказані накази незаконними, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 8 статті 20 Закону № 2232-XII військові посадові особи, крім військовослужбовців строкової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб рядового складу, військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військовослужбовців молодшого офіцерського складу військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, зобов`язані подавати щороку до 1 квітня декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про запобігання корупції».

На військових посадових осіб поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «і» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VII (далі - Закон №1682-VII) встановлено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо, зокрема, військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації (п.3), осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини (п.11).

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682-VII (далі - Закон №1682-VII) протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 8 статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за минулий рік деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вживання у тексті частини 8 статті 3 Закону №1682-VII єднального та розділового сполучника «та/або» дозволяє дійти висновку, що вказана заборона застосовується до осіб за наявності одного з двох наступних критеріїв.

За першим критерієм необхідно враховувати, що підставами для звільнення є недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру та невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.1- 10 ч. 1 ст.2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації, не є самостійним критерієм для заборони, передбаченої ч.3 ст.1 цього Закону. Ця обставина обов`язково повинна бути поєднана з висновком про невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим із законних джерел.

За другим критерієм достатньою підставою для звільнення є невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, для вжиття заборони за першим критерієм необхідно встановити недостовірність відомостей та невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел.

Для вжиття заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2020 року позивачем подано заяву на ім`я начальника Чопського прикордонного загону про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та повідомлено, що стосовно неї не застосовуються заборони, передбачені статтею 1 частинами 3 або 4 Закону України «Про очищення влади», до якої було додані документи, у тому числі і Декларація про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2019 рік, заповненою власноручно (а.с.19).

27 січня 2020 року листом начальника Чопського прикордонного загону №12/653 повідомлено Міністерство юстиції України про початок проходження перевірки ОСОБА_1 (а.с.69).

Також Чопським прикордонним загоном 27.01.2020 скеровано запит Начальнику Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 .

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДПС у Закарпатській області складено висновок від 27 березня 2020 року № 255/33-03/337300042/ «Про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади»», яким встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та наданого пояснення за суб`єктом ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно (житловий будинок та земельна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 184,7 м.кв. та земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,07 га., яке не відображено у пункті 25, Розділу III Декларації. Перевіркою встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у Декларації за 2019 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у статті 2 частині 1 пунктах 1-10 Закону України «Про очищення влади», відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 .

За результатами перевірки, які містяться у цьому висновку, з урахуванням Декларації за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , пояснення та довідок з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено недостовірність відомостей, які визначені статтею 5 частиною 5 пунктом 2 Закону України «Про очищення влади», вказаних у декларації щодо наявності у власності нерухомого майна (а.с.18).

На підставі вказаного висновку начальником відділу 94 прикордонного загону складено довідку «Про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади»» від 14 квітня 2020 року, де зафіксовано, що відповідно до пунктів 1 і 2 частини 5 статті 5 Законом України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьої і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563, Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України проведено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених статтею 1 частинами 3 і 4 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду запиту Державна фіскальна служба повідомила: «за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1 » (а.с.79).

Вказані висновок Головного управління ДПС у Закарпатській області від 27 березня 2020 року № 255/33-03/337300042/ та довідка про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 14 квітня 2020 року - 16 квітня 2020 року стали підставою для винесення оскаржуваних наказів.

Частиною 5 статті 5 Закону №1682-VII встановлено, що перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті (керівник відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка), не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає до відповідних районних, міських (міст обласного значення), районних у містах територіальних органів державної влади за місцем проживання особи, до компетенції яких належить проведення перевірки відповідних відомостей, визначених у пункті частини п`ятої цієї статті, запити про перевірку відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до яких додаються копії заяви.

До відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої цієї статті, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи.

Запити, передбачені абзацами першим та другим цієї частини, надсилаються одночасно.

У цей же день керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, надсилає повідомлення до Міністерства юстиції України про початок проходження перевірки особою, яке не пізніше ніж на п`ятий день з моменту його отримання розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із зазначенням дня початку проходження перевірки (частина 7 статті 5 Закону №1682-VII).

Згідно з частиною 10 статті 5 Закону №1682-VII у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п`ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов`язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Відповідно до частини 11 статті 5 Закону №1682-VII орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку (частина 12 статті 5 Закону №1682-VII).

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що на підставі доступних для органів ДПС офіційних баз даних встановлено, що ОСОБА_1 у Декларації за 2019 рік вказала недостовірні відомості щодо користування майном за час перебування на посадах, визначених у п.1-10 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній інформації про майно та доходи позивача. Скаржник вказує, що відповідно до інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом перевірки ОСОБА_1 виявлено зареєстроване нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельні ділянки, не відображені у пункті 25 Розділу ІІІ Декларації за 2019 рік.

Перевіркою також встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у Декларації за 2019 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади» відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 .

Так, процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» (далі - відомості), зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» (далі - Закон), у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація), за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 № 1100, (далі - Порядок №1100).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1100 загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові: 1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи; 2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка; 3) проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел; 4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей; 5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов`язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку; 6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб`єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Пунктом 14 Порядку №1100 висновок про результати перевірки, підписаний керівником контролюючого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), який проводив перевірку, надсилається керівнику органу, передбаченому частиною четвертою статті 5 Закону, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. У разі коли особа, стосовно якої проводиться перевірка, займає посаду, перебування на якій становить державну таємницю, така посада у висновку про результати перевірки не зазначається.

Якщо після надсилання висновку про результати перевірки від органу, в якому проводиться перевірка, одноразово надходить запит з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації, контролюючий орган зобов`язаний розглянути його та надати відповідь протягом десяти робочих днів. У разі отримання додаткової інформації щодо відомостей, які підлягали перевірці згідно із пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, яка впливає на суть раніше надісланого висновку, контролюючий орган проводить додаткову перевірку, готує та надсилає органу, в якому проводиться перевірка, висновок про результати додаткової перевірки за встановленою формою, де зазначається також про отримання запиту, відповідно до якого проводилася перевірка. У разі відсутності додаткової інформації щодо відомостей, які підлягали перевірці згідно із пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, контролюючий орган за результатами розгляду такого запиту надсилає органу, в якому проводиться перевірка, листа з інформацією про відсутність підстав для проведення додаткової перевірки та уточнює викладену в раніше надісланому висновку інформацію.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,07 га придбана ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 25 листопада 2016 року (а.с.31-33).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 06 вересня 2018 року зареєстроване нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 184,7 м.кв., що розміщений на земельній ділянці за тією ж адресою площею 0,07 га. (а.с.30).

Таким чином, позивач набула права власності на вказане нерухоме майно не під час перебування на посаді, яку вона обіймала починаючи з 23 січня 2020 року, а раніше.

Окрім того, згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 , з 2011 по 2019 рік позивач працювала медичною сестрою акушерсько-гінекологічного відділення Перечинської ЦРЛ (а.с.20-21).

Як зазначено у листі директора Комунального некомерційного підприємства «Перечинська районна лікарня» Перечинської районної ради Закарпатської області №614/2020 від 06 травня 2020 року ОСОБА_1 не проходила перевірку, передбачену Законом України «Про очищення влади» за період її роботи з 01 квітня 2011 року по 02 грудень 2019 року у Перечинській центральні районній лікарні (реорганізована у Комунальне некомерційне підприємство «Перечинська районна лікарня» Перечинської районної ради). Посади, на яких працювала гр. ОСОБА_1 не підпадають під перелік посад, щодо яких здійснюється заходи з очищення влади (люстрації), передбачених п.п.1-10 ч.1 статтею 2 Закону України «Про очищення влади» (а.с.27).

Водночас, із системного аналізу положень Закону України «Про очищення влади» та Порядку №1100, беручи до уваги необхідність дотримання балансу між вчиненим порушенням та відповідальністю за це порушення, недостовірність відомостей, яка може бути підставою для звільнення особи та застосування до неї відповідних заборон, повинна встановлюватись в сукупності з невідповідністю вартості майна, яке належить на праві власності особі. Тобто саме по собі неповне декларування наявного у особи майна не може бути підставою для застосування Закону України «Про очищення влади» в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Отже, під час проведення перевірки, передбаченої Законом України № 1682-VII, контролюючим органом має бути встановлена не лише невідповідність відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, а й також врахований час набуття майна та незаконність джерел таких доходів. Сама інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування заборони без врахування обов`язкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо відсутності у наданому висновку пропозиції щодо припинення військової служби позивача в рамках Закону України «Про очищення влади», оскільки відповідно до вказаних законодавчих положень висновок про результати проведеної перевірки, яким встановлено невідповідність щодо наявності майна вказаного у декларації та підготовлена на його основі довідка є підставою для звільнення посадової особи в межах десятиденного строку з дня отримання такого висновку, а тому такий безпосередньо впливає на охоронювані законом права та інтереси позивача.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи, що висновок про результати перевірки є самостійним предметом оскарження, а тому такий повинен оцінюватися за усіма критеріями, передбаченими процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності висновку Головного управління ДПС у Закарпатській області від 27 березня 2020 року №255/33-03/337300042 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених статтею 5 частиною 5 пунктом 2 Закону України «Про очищення влади», проведеної відносно ОСОБА_1 , та наявності правових підстав для скасування такого.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування довідки Чопського прикордонного загону «Про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади»» від 14 квітня 2020 року, наказу начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2020 року № 177-ОС в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії - контролера групи тримання відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби «Великий Березний» І категорії (тип) Б, наказу начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17 квітня 2020 року № 181-ОС в частині виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії - контролера групи тримання відділення адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби «Великий Березний» І категорії (тип) Б зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді та стягнути з Чопського прикордонного загону (в/ч 1493) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не оскаржується, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності висновку контролюючого органу про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених статтею 5 частиною 5 пунктом 2 Закону України «Про очищення влади», проведеної відносно позивача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №260/1873/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 12.04.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України у зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці з 29.03.2021 по 11.04.2021.