Справа № 640/21974/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ № 640/21974/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної установи Київський слідчий ізолятор
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Київський слідчий ізолятор»;

- зобов`язати Державну установу «Київський слідчий ізолятор» виконати передбачені законом дії для видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України.

Мотивуючи вимоги позивач зазначає, що відповідач створює штучні обмеження щодо видачі йому паспорту громадянина України, що порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній посилається на положення статей 18, 89, 153 Кримінально-виконавчого кодексу України, Постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 та стверджує про правомірність відмови в оформлені документів для видачі позивачу паспорту громадянина України.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, де він зазначає, що посилання відповідачем на відповідні норми є безпідставними, оскільки не стосуються спірних правовідносин та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою яка перебуває в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у зв`язку із розглядом справи в суді.

Перебуваючи в ДП «Київський слідчий ізолятор» позивач звернувся до відповідача із заявою про надання можливості отримати паспорт громадянина України, за наслідком розгляду якої листом від 15.04.2020 №03/8950 ДП «Київський слідчий ізолятор» повідомив заявника, що особам, які тимчасово перебувають у слідчому ізоляторі відповідно до статті 902 КВК України у зв`язку із розглядом справи в суді, виготовлення паспорта громадянина України, відповідно до вимог чинного законодавства не передбачено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ч. 2 ст. 1 КВК України).

Згідно із частиною 1 статті 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 КВК України встановлено дію кримінально-виконавчого законодавства у просторі й часі.

Так, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування (ч. 1 ст. 4 КВК України).

Аналіз наведених положень дають суду підстави дійти до висновку, що положення КВК України застосовуються до осіб, які є засудженими та відбувають покарання на території України на підставі вироку суду, який набрав законної сили.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивач не є засудженим, станом на час його звернення як до відповідача, так і до суду вирок в кримінальні справі відсутній. Тобто, ОСОБА_1 не є засудженим, не відбуває покарання, а тому, на думку суду, застосуванню положення КВК України станом на час вирішення спору по суті не підлягають. За таких обставин суд вважає безпідставними посилання ДП «Київський слідчий ізолятор» на положення статей 18, 89, 153 КВК України, оскільки в силу статусу позивача останні не можуть бути до нього застосовані.

Натомість, з огляду на перебування позивача в ДП «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_1 є особою попередньо ув`язненою.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 № 3352-XII (далі - Закон № 3352-XII) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Відповідно до статей 2, 3 Закону № 3352-XII метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону № 3352-XII установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Між тим, положеннями частини 1 статті 6 Закону № 3352-XII визначено, що особи, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, мають обов`язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Звідси слідує, що ОСОБА_2 є попередньо ув`язненою особою, який перебуває в місці попереднього ув`язнення та має всі права громадянина України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

Положеннями статті 1 Закону № 2235-III, серед іншого, визначено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок №302).

Згідно із положеннями пунктів 1, 2, 5 Загальної частини Порядку №302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Загальної частини Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи чи закладу (далі - уповноважена особа).

Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр) (п. 10 Загальної частини Порядку №302).

Пунктом 19 Порядку №302, серед іншого, встановлено, що документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального підрозділу ДМС у разі, відбування особою покарання в установах виконання покарань або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу.

Згідно із пунктом 20 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи.

Особа, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, подає документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта через уповноважену особу до територіального підрозділу ДМС за місцем розташування адміністрації відповідної установи або закладу.

Аналізуючи наведені положення чинного законодавства суд звертає увагу, що Порядком №302 дійсно не врегульовую обставини видачі, обміну паспорта громадянина України попередньо ув`язненій особі.

Між тим, ані положення Закону № 2235-III, ані будь-який нормативно-правовий акт не обмережує право попередньої ув`язаної особи на отримання паспорту громадянина України.

Відповідно до положень статей 21, 24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно із статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 (далі - Конвенція) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював наступну позицію: якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу.

Суд акцентує увагу на тому, що відсутність у Порядку №302 врегулювання правовідносин щодо оформлення, видачі, обміну паспорта громадянина України попередньо ув`язненій особі не може позбавляти права позивача на отримання паспорту громадянина України.

Варто наголосити, що Законом № 2235-III не обмежено право попередньо ув`язненої особи на оформлення, обмін паспорту громадянина України.

Згідно із частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Зважаючи на те, що жодним нормативно-правовим актом України не обмежено право громадянина України - попередньо ув`язненої особи на оформлення, обмін паспорту громадянина України, приймаючи до уваги конституційні принципи і загальні засади Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що відповідачем порушено права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку суду, Державною установою «Київський слідчий ізолятор» допущено протиправну бездіяльність щодо не підготовки документів та не подання таких документів до територіального підрозділу ДМС за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, з урахуванням відсутності обставин обмежень щодо реалізації позивачем свого права на отримання паспорту громадянина України, суд вбачає наявними підстави для зобов`язання Державну установу «Київський слідчий ізолятор» підготувати та подати документи до територіального підрозділу ДМС за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-74, 77-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 13, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Київський слідчий ізолятор», яка полягає у не підготовці документів та не подання таких документів до територіального підрозділу ДМС за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Державну установу «Київський слідчий ізолятор» підготувати та подати документи до територіального підрозділу ДМС за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева