Справа № 303/1597/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 303/1597/21 пров. № А/857/6533/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року, ухвалене суддею Кость В.В. в місті Мукачево у справі № 303/1597/21 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної міграційної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся в суд з позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до 05.09.2021 року.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач затриманий 05.09.2020 року, поза пунктами пропуску, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Грушово», при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Румунію. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2020 року відповідач затриманий до 05.03.2020 року до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Враховуючи те, що строк затримання закінчується 05 березня 2021 року, а процедура отримання відповідачем статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не завершена, є необхідність у продовженні строку затримання відповідача. У зв`язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду про затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до 05.09.2021 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше як на 18 місяців, а саме до 26.08.2021 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив тієї обставини, чи скористалась та чи мала можливість скористатись, особа, яка затримана до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні правовою допомогою.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 01 червня 2020 року відповідач звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області із заявою про визнання біженця або особою, яка потребує додаткового.

Наказом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області 22.06.2020 року № 237 відповідачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Це рішення відповідач оскаржив до Державної міграційної служби, яка рішенням від 10.07.2020 року № 112-20 скаргу відповідача залишила без задоволення.

Рішення Державної міграційної служби відповідач оскаржив до Окружного адміністративного суду м. Києва, рішенням якого в задоволенні позову відмовлено. Однак, це рішення не набрало законної сили, так як оскаржене до апеляційного суду, і станом на час вирішення спору судом першої інстанції апеляційний суд адміністративну справу не розглянув.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2020 року відповідача затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні терміном до 05.02.2021 року.

Оскільки строк затримання завершився, а питання про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту щодо відповідача не вирішене, позивач просить продовжити строк затримання відповідача.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту щодо відповідача не вирішене, то адміністративний позов про продовження строку затримання відповідача є підставним та підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з пунктом 9 розділу Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України, Службою безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) у кожному випадку затримання іноземця більше ніж на три години щодо його примусового повернення або з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення невідкладно інформується регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Пунктом 8 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

Статтею 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг:

- захист;

- здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

- складення документів процесуального характеру.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Таким чином, з моменту затримання, особа має право на всі види правових послуг, які передбачені частиною другою статті 13 Закону «Про безоплатну правову допомогу», а саме має право на захист та здійснення представництва її інтересів у судах, інших державних органів.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може заарештований або триматися під вартою інакше як вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Отже, вимога щодо надання правової допомоги з моменту затримання особи є обов`язком, встановленим Законом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 11 лютого 2020 року в справі № 473/4762/19.

Позивач звертаючись до суду з адміністративним позовом не надав доказів про те, що ним проінформовано регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про затримання особи та необхідності надання правової допомоги, а Центр надав таку правову допомогу. На ці обставини не звернув увагу суд першої інстанції, розглянувши справу без захисника відповідача. Також суд першої інстанції не з`ясував правомірність відсутності захисника під час вирішення справи, наявність рішення Центру вторинної правової допомоги з питання надання правової допомоги, внаслідок чого рішення суду першої інстанції не можна визнати законним.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити, оскільки позивач не виконав свій обов`язок щодо повідомлення Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про затримання відповідача та необхідності надання правової допомоги, а суд першої інстанції ці обставини не перевірив і розглянув справу без участі захисника відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року в справі № 303/1597/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної міграційної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 13.04.2021 року