Справа № 820/1169/17
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 квітня 2021 року № 820/1169/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі- Мурадли А.І.

за участі представників сторін:

позивача - Орлова О.О.

відповідача - Довгаль В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Будівельник" (вул. Сумська, 96,м, Харків,61002, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Будівельник" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № та № від 03.03.2017 року.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, надав до суду відзив на позов в обґрунтування своєї правової позиції, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Головним управлінням ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства Будівельник з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №247/20-40-14-02-07/23319496 від 17.02.2017 року, яким встановлено наступні порушення: п.п.14.1.231 ст.14, п.44.1 ст.44, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України за рахунок завищення витрат на суму 2.199.610,00грн. по господарським операціям з придбання та подальшого продажу іменних бездокументарних облігацій (емітованих ТДВ "Житлобуд-2" та ПрАТ "МЖК Інтернаціоналіст") з виплатою торговцю цінними паперами у межах договорів доручення та комісії винагороди без віднесення такого видатку на збільшення собівартості цінних паперів (1 епізод припадає на 23.05.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 720.700,00грн. при собівартості цих паперів в 783.905,39грн. та винагороді торгівця в 180.175,00грн.; 2 епізод припадає на 01.06.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 720.700,00грн. при собівартості цих паперів в 783.905,39грн. та винагороді торгівця в 180.175,00грн.; 3 епізод припадає на 16.06.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 1.063.450,04грн. при собівартості цих паперів в 1.116.088,97грн. та винагороді торгівця в 16.828,04грн.; 4 епізод припадає на 04.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 754.222,35грн. при собівартості цих паперів в 517.418,89грн. та винагороді торгівця в 397.447,3500грн.; 5 епізод припадає на 04.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 1.159.750,44грн. при собівартості цих паперів в 783.905,39грн. та винагороді торгівця в 619.225,44грн.; 6 епізод припадає на 05.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 1.328.784,60грн. при собівартості цих паперів в 1.057.679,48грн. та винагороді торгівця в 599.484,60грн.; 7 епізод припадає на 06.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 1.585.153,34грн. при собівартості цих паперів в 1.574.010,67грн. та винагороді торгівця в 109.111,34грн.; 8 епізод припадає на 11.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 717.664,46грн. при собівартості цих паперів в 717.664,46грн. та винагороді торгівця в 250,00грн.; 9 епізод припадає на 25.07.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 394.880,00грн. при собівартості цих паперів в 536.888,72грн. та винагороді торгівця в 9.872,00грн.; 10 епізод припадає на 01.09.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 890.730,00грн. при собівартості цих паперів в 717.664,46грн. та винагороді торгівця в 395.880,00грн.; 11 епізод припадає на 07.09.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 640.080,00грн. при собівартості цих паперів в 870.268,77грн. та винагороді торгівця в 40.005,00грн.; 12 епізод припадає на 13.09.2016р. та полягає в одержані доходу від продажу цінних паперів розміром 646.230,00грн. при собівартості цих паперів в 540.695,67грн. та винагороді торгівця в 273.405,00грн.);

З посиланням на даний акт суб`єкт владних повноважень 03.03.2017 року прийняв, зокрема, наступні податкові повідомлення рішення:

№, відповідно до якого встановлено порушення пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПКУ, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.1999, МСБО 18 «Дохід» та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: 1 205 666,00 грн.

№, відповідно до якого встановлено порушення пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПКУ, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.1999, МСБО 18 «Дохід» у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств, 11021000 на загальну суму 223.637,50 грн. (основний платіж 178.910,00 грн., штраф 44.727,50 грн.).

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень рішень послугувало твердження фахівців ДПС про ненадання під час перевірки доказів вчинення господарських операцій, які потягли за собою вимушені збитки в розмірі 2199609,80 грн.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Відповідно ст. 228 ЦК України (в редакції 01.01.2011 р.) правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, законодавець з 01.01.2011 р. виключив правочини, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних, у зв`язку з чим зазначаємо, що повноваження на встановлення законності правочинів, вчинених Позивачем за тими критеріями ознак, що містяться в доводах Контролюючого органу, належать виключно до компетенції судових органів.

Крім того, відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо. Проте, відповідачем під час судового розгляду справи не надано допустимих та належних доказів того, що фактична господарська діяльність позивача та вчинювані ним правочини містять прояви обставин, що перелічені у ч. 1 ст. 228 ЦК України. Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Суд звертає увагу на те, що згідно приписів ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом.

Судом встановлено, що контролюючий орган у Акті не навів посилання на судові рішення щодо недійсності вчинених Позивачем правочинів як фіктивних, або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної Позивачем діяльності.

За відсутності фактів, що відповідно до законодавства свідчили б про нікчемність укладених угод, інших доказів та обгрунтувань недійсності укладених Позивачем правочинів, а тим більше, їх нікчемності контролюючим органом не зазначено.

Окрім того, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996-ХІУ).

Відповідно до статті 1 цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-ХІУ, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, суд робить висновок, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону N 996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, на думку суду, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Суд також зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними, розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, на підтвердження включення зазначених витрат до валових витрат Контролюючому органу були надані необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: договори комісії, акти виконаних робіт та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю компанії платника податку тобто з наданих документів вбачається зміст і обсяг господарської операції.

Судом дослідженні усі надані первинні документи, тому суд приходить до висновку, що за своєю формою та змістом вони відповідають вимогам чинного законодавства.

Наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704), спричиняли втрату юридичного статусу первинних документів, на думку суду, не вбачається.

Суд вважає за необхідним зазначити, що згідно з чинним Законодавством, платник податків при здійсненні господарської діяльності має право обирати самостійно без втручання податкового органу систему оподаткування, планувати господарську діяльність, особливо в операціях, які мають складну структуру, довгий термін виконання та великі господарські ризики, та обирати необхідних контрагентів з різними, у тому числі, відмінними від Компанії, системами оподаткування. Усі ці дії направлені на виконання Статутних зобов`язань щодо отримання прибутку максимального розміру для сплати відповідних податків.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень рішень.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Будівельник" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № та № від 03.03.2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення в повному обсязі виготовлено 15 квітня 2021 року.

Суддя Зінченко А.В.