Справа № 942/282/21
Суддя: Пронька В. В.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.04.2021
ЄУ № 942/282/21
Провадження №2-а/942/8/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить: поновити строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3422020, винесену 12 листопада 2020 року поліцейським батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовим Погребняком Владиславом Євгеновичем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.11.2020 поліцейським батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовим Погребняком В.Є. відносно нього було винесено постановусерії ЕАМ №3422020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що зазначеного адміністративного правопорушення він не вчиняв, Правил дорожнього руху не порушував. Позивач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом у темну пору доби, а також щодо порушення ним правил використання зовнішніх світлових приладів.

Позивач також зазначив, що він заявляв поліцейському клопотання про надання для ознайомлення доказів вчинення адміністративного правопорушення, а також, що бажає скористатися правовою допомогою адвоката, на що поліцейський йому повідомив, що права, передбачені ст. 268 КУпАП, він зможе реалізувати у адміністративному суді у випадку оскарження постанови.

Крім того позивач посилається на те, що відеозапис з реєстратора, зазначений у постанові, не є належним доказом, оскільки в постанові не вказано технічний засіб, за допомогою якого його було здійснено.

Щодо строків звернення до суду позивач зазначив, що копія постанови не була вручена йому під час складання, а направлена рекомендованим листом 13.11.2020, однак оскільки в постанові міститься неповна інформація про місце його проживання, постанова не була вручена йому. Про наявність оскаржуваної постанови позивачу стало відомо лише 01.03.2021 від державного виконавця Новопсковського РВ ДВС, коли він отримав її копію та постанову про відкриття виконавчого провадження. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що строк на оскарження постанови був пропущений ним з поважної причини, тому виникає необхідність у його поновленні.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18.03.2021.

17.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що подія, яка мала місце 12.11.2020 за участю водія транспортного засобу Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , була зафіксована за допомогою відео реєстратора, про що зазначено у постанові і долучено до матеріалів справи. Вказаний відеозапис, на думку представника відповідача, є належним доказом, який зафіксував порушення позивачем п. 19.1 а ПДР України, а саме рух транспортного засобу Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 , в м.Сєвєродонецьку по вул. Курчатова в темну пору доби без ввімкненого ближнього (дальнього) світла фар.

Щодо звернення позивача до поліцейського з клопотанням про бажання скористатися правовою допомогою адвоката у ході розгляду адміністративної справи, представник відповідача зазначив, що позивач не навів доказів, які б свідчили про те, що саме таку відповідь надав поліцейський, а також посилався на те, що позивач міг скористатися правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, і самостійно організувати собі юридичну допомогу на місці зупинки.

Представник відповідача також посилався на те, що позивачем не доведено факт поважності причини пропуску строку на оскарження постанови, та, враховуючи, що з моменту її винесення минуло більше трьох місяців, просив відмовити в задоволенні позову і з цієї підстави також.

Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

18.03.2021 судове засіданні відкладено до 08.04.2021 за клопотанням позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, а також письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. В поясненні позивач зазначив, що наданий відповідачем відеозапис жодним чином не підтверджує того, що саме він керував автомобілем. Крім того, вважає вказаний відеозапис неналежним доказом, оскільки в оскаржуваній постанові не вказано технічний засіб, зокрема марка та серійний номер реєстратора, за допомогою якого здійснено цей відеозапис.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, у відзиві на позов представник відповідача просив справу розглядати без його участі.

Враховуючи заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач у позові порушив питання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення на нього адміністративного стягнення від 12.11.2020, з підстав отримання постанови лише 01.03.2021, коли він дізнався від державного виконавця Новопсковського РВ ДВС СМУМЮ (м. Харків) про наявність щодо нього відкритого виконавчого провадження №63946346.

Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заяву учасника справа поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання №2489 від 11.08.2020, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З оскаржуваної постанови від 12.11.2020 випливає, що її копію було надіслано рекомендованим листом від 13.11.2020 №17143. Місцем проживання ОСОБА_1 в постанові вказано вулицю Айдарську будинок 32 смт. Новопсков. Згідно матеріалів справи, копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 12.11.2020 позивач отримав 01.03.2021. Відтак, суд вважає причину пропуску процесуального строку звернення до суду поважною і поновлює строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд встановив, що 12 листопада 2020 року поліцейським батальйону №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовим Погребняком Владиславом Євгеновичемвідносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3422020, згідно якої на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 12.11.2020 о 16 год. 31 хв. в м. Сєвєродонецьк по вул. Курчатова, 7 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Trafic, номерний знак НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1.а ПДР - порушення водіями транспортних засобів використання освітлювальних приладів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, а також у тунелях.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти їх на відповідність усім зазначеним вимогам, надаючи оцінку мотивам та підставам, які були покладені в основу такого рішення.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом вживались передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 та 2 статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Положеннями ст. 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як випливає з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Зі змісту ст. ст. 258, 276, 277 КУпАП вбачається, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, розглядаються уповноваженою особою невідкладно, після виявлення правопорушника та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Частиною 1 статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому, нормами ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18 грудня 2018 року №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Таким чином, працівники органів поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, тож співробітник поліції для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, мав відповідну можливість.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що відеозапис з реєстратора, зазначений у постанові, не є належним доказом, оскільки в постанові не вказано технічний засіб, за допомогою якого його було здійснено.

Суд не погоджується з вказаною позицією позивача, оскільки в п. 7 оскаржуваної постанови серії ЕАМ №3422020 від 12.11.2020 зазначено, що до неї додається відео з реєстратора, відео з нагрудної камери DSJX300172_ВВ0172.Тож постанова містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого було здійснено відеозапис.

Разом з тим, аналізуючи досліджений в судовому засіданні відеозапис, наявний в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Пунктом 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Наданий відповідачем DVD-R диск, де містяться два фрагменти відеозапису, містять лише часткову фіксацію події адміністративного правопорушення, з яких неможливо встановити, хто саме перебував за кермом автомобіля, який рухався та був зафіксований поліцейським. Таким чином, наданий суду відеозапис не є належним доказом на підтвердження вини позивача, оскільки не відображає відомостей про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Крім того, з двох фрагментів наявних відеозаписів неможливо встановити, чи дотримані працівником поліції вимоги законодавства щодо процедури складання адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль з метою дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - поліцейським патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Статтею 279 КУпАП чітко встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський в своїй діяльності зобов`язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі (далі - Інструкція), затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

Пунктами 9, 10 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Разом з тим, відповідач не надав суду доказів, що такі вимоги закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП було дотримано у повному обсязі.

Зокрема, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач роз`яснив позивачу його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, надав йому для ознайомлення докази вчинення адміністративного правопорушення, а також надав можливість реалізувати право скористатися правовою допомогою адвоката.

Враховуючи зазначене, а також керуючись положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно яких обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, суд приймає до уваги доводи позивача про недотримання працівником поліції вимог законодавства щодо процедури під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідач таких доводів позивача не спростував, наданий ним відеозапис також не спростовує доводів позивача щодо порушення його прав під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, оскільки не містить фіксації дотримання поліцейським процедури розгляду справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ЕАМ №3422020 від 12.11.2020 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та законність дій щодо її складення. Відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо скоєння правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2-4 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами

У підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №818/1371/17.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Суд вважає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації послуг адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 922/1163/18.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: договір від 02.03.2021 №0015 про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 09.03.2021, за яким позивачу надано юридичні послуги на загальну суму 2000 грн., та квитанцію від 09.03.2021 №0014 про сплату коштів у сумі 2000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами співмірність його витрат на правову допомогу із складністю предмету позову, його значення для позивача та обсягу наданих робіт, у зв`язку з чим підлягають стягненню на його користь у розмірі 2000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Оскільки відповідач Управління патрульної поліції в Луганській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, судові витрати підлягають стягненню з останнього.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72-79, 139, 241-244, 250, 268-272, 286, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3422020 від 12.11.2020 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушеннязадовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3422020 від 12.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Штейгерська 8, м. Лисичанськ Луганська область.

Суддя: В.В. Пронька