Справа № 120/5824/20-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5824/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

13 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.03.2020 р. № 2-5516/15-20-СГ Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,92 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій на користь ОСОБА_1 судовий збір та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 24.12.2019 він звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,92 га на території Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. Разом із тим, наказом відповідача від 03.03.2020 №2-5516/15-20-сг відмовлено у наданні дозволу на розробку документації, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відносно них нормативно - правових актів.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.03.2020 №2-5516/15-20-сг.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,92 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білянської сільської ради Чернівецького район Вінницької області, за межами населеного пункту, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у наданні такого дозволу не є дискреційним повноваженням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Вважає, що зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, що 24.12.2019 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,92 га на території Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

Разом із тим, наказом відповідача від 03.03.2020 №2-5516/15-20-сг відмовлено у наданні дозволу на розробку документації, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відносно них нормативно-правових актів, а саме відповідно до ст.45 Закону України "Про землеустрій" для визначення перспективи щодо використання та охорони земель, для підготовки обґрунтованих пропозицій у галузі земельних відносин, організації раціонального використання та охорони земель, перерозподілу земель з урахуванням потреби сільського, лісового та водного господарств, розвитку сіл, селищ, міст, територій оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення тощо розробляються схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель, оскільки згідно наданих документів та матеріалів, та публічно кадастрової картки України на земельній ділянці, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, розташовані об`єкти нерухомого майна.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідно до положень ст.308 КАС України та враховуючи, що апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови, колегія суддів переглядає правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в оскаржуваній частині.

Так, судом першої інстанції було прийнято рішення яким зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,92 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білянської сільської ради Чернівецького район Вінницької області, за межами населеного пункту, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи. Однак, апелянт просить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,92 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (надалі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ст.122 ЗК України - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно з положеннями абз. 1 частини 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Колегія суддів зауважує, що застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Водночас, з матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, були подані всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Водночас, з наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 03.03.2020 слідує, що причиною відмови в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою є те, що на земельній ділянці, яку бажав отримати позивач розташовані об`єкти нерухомого майна.

Згідно з положеннями частини 7 статті 118 ЗК України для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки необхідно оцінити відповідність місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження щодо перевірки вищевказаних питань належить виключно до компетенції ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаного замовником об`єкту вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що зумовлює неможливість з`ясування судом питання про наявність або відсутність підстав для надання відповідного дозволу позивачеві для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що законодавцем чітко встановлений порядок для отримання дозволу на розроблення технічної документації, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави без дотримання такого, зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в оскаржуваному наказі відповідача від 03.03.2020 №2-5516/15-20-сг. Однак суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимоги в частині саме зобов`язання прийняти рішення у вигляді наказу, яким надати дозвіл позивачу на розробку технічної документації.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,92 га на території Білянської сільської ради Чернівецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.