Справа № 240/3054/20
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/400
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ № 240/3054/20

за позовомОСОБА_1
до Міністерства оборони України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань
Обставини справи:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про

визнання протиправним та скасувати пункт 7 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 (другої) групи з 20.08.2018 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 року № 127;

зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 (другої) групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 20.08.2018 року, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року справу за підсудністю передано до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2020 р. відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

12.06.2020 р. до суду надійшов відзив на позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.09.2014 р. №1730, виданої військовою частиною "Польова пошта" НОМЕР_1 , ОСОБА_1 13.08.2014 р. отримав мінно-вибухову акубаротравму закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку під час участі в АТО.

Наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України №107 від 01.09.2017 р. ОСОБА_1 звільнено у відставку відповідно до п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №209 від 20.09.2017 р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

За даними довідки до акту огляду МСЕК від 16.02.2016 р. 12 ААА №015091 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності.

За даними довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 901497 від 31.01.2017 р. за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01.02.2020 р. Причиною інвалідності зазначено травму, пов`язану з захистом Батьківщини.

За даними довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 102561 від 20.08.2018 р. за результатами повторного огляду ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності до 01.09.2021 р. Причиною інвалідності зазначено травму, пов`язану з захистом Батьківщини.

За результатами розгляду документів позивача 14.12.2018 року рішенням, оформленим Протоколом № 127, розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки згідно з аб. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону та п 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, у разі зміни групи інвалдіності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності пройшов термін понад два роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги.

Допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 19 292 грн., а також у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності здійснено доплату в сумі 220 708 грн.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, посилаючись на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

Позивач зазначає, що дворічний строк, передбачений аб. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону, має відраховуватися від дати визнання позивача інвалідом ІІІ групи, а не встановлення йому ступеня втрати працездатності.

Відповідач - Міністерство оборони України - проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на положення аб. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону та п 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20.12.1991 р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ст. 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням ч. 1 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на станом на 16.02.2016 р., коли довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 015091 від 16.02.2016 р. за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (16.02.2016 р.) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (16.02.2016 р.) до дня встановлення ІI групи інвалідності (20.08.2018 р.) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Відповідна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 р. у справі №806/714/18.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення
виготовлено і підписано 14.04.2021 р.