Справа № 640/20284/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Тукаловій О.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Книш Н.І.,

від відповідача (апелянта): Панько В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України в якому просила суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 234/2387 в частині нерозміщення в новій структурі ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині нерозміщення на посаді за результатами вивчення рівня професійної компетентності та проведеної співбесіди ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення у формі листа № 11183/з від 21.07.2020 з доповіддю щодо виконання штатних заходів у Міністерстві та Додатком - списком осіб, які за результатами вивчення рівня професійної компетентності не можуть бути розміщені на посадах в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України;

3) визнати протиправним та скасувати подання від 28.07.2020 до звільнення з роботи 31.07.2020 ОСОБА_1 (вх. № 8575/ДКП від 29.07.2020);

4) визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу № 200 від 29.07.2020 державного секретаря Міністерства оборони України щодо припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України;

5) поновити ОСОБА_1 на роботі;

6) зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, з 01.08.2020 по час поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи Конституції України, Закону України "Про державну службу", Порядок утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2011 № 1001, Стандарти внутрішнього аудиту, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 04.10.2011 №1247, та зазначає про протиправність її звільнення з роботи, у зв`язку зі скороченням посади державної служби, оскільки Міністерство оборони України не здійснювало фактичне скорочення чисельності штату та не запропонувало їй аналогічну посаду. Також позивач вказує про допущення процедурних порушень при проведенні вивчення рівня її професійної компетентності та проведеної з нею співбесіди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо нерозміщення ОСОБА_1 на посаді в новій структурі Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України. Визнано протиправним та скасовано подання відповідального за виконання організаційного заходу від 28.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи 31.07.2020;

- визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу № 200 від 29.07.2020 державного секретаря Міністерства оборони України щодо припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з 31.07.2020;

- стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 718 грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що:

- визнаючи законними та обґрунтованими організаційні заходи у апараті Міноборони, а також прийняті під час їх проведення рішення, суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо визнання протиправним та скасування подання про звільнення ОСОБА_1 з роботи, у якому було чітко визначено підставу звільнення останньої;

- висновок суду першої інстанції, що скорочення кількості посад державної служби не відбулось є помилковим, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт скорочення (виведення) у повному складі 22 посад та введення нових у такій же кількості;

- судом першої інстанції не враховано, що Департамент внутрішнього аудиту Міноборони було сформовано у новій організаційно штатній структурі шляхом введення нових 5 структурних відділів, внаслідок чого введено та укомплектовано нові посади державної служби, у яких суттєво змінено функціональні обов`язки державних службовців, які повинні виконуватися підрозділом внутрішнього аудиту центрального органу виконавчої влади відповідно до завдань, визначених пунктом 5 Порядку здійснення внутрішнього аудиту та утворення підрозділів внутрішнього аудиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2011 р. № 1001 (у редакції змін, внесених згідно з постановою КМУ від 12.12.2018 № 1062);

- висновок суду першої інстанції про те, що правові підстави для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ у Міноборони були відсутні є помилковим, оскільки судом не було враховано, що відповідно до вимог вказаної норми, суб`єкт призначення може, проте не зобов`язаний, пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі. Також, апелянт вказує про помилковість посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у справі № 816/654/17, оскільки у цій справі спірні правовідносини були врегульовані іншими нормами законодавства (в іншій редакції).

За наведених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У подальшому Міноборони було подано до суду пояснення по справі відповідно до змісту яких наполягав на правовій позиції щодо безпідставності на необґрунтованості позовних вимог та помилковості висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Крім того, відповідно до змісту вказаних пояснень, апелянт просив суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо: визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 234/2387 в частині нерозміщення в новій структурі ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення; визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України в частині нерозміщення на посаді за результатами вивчення рівня професійної компетентності та проведеної співбесіди ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення у формі листа № 11183/з від 21.07.2020 з доповіддю щодо виконання штатних заходів у Міністерстві та Додатком - списком осіб, які за результатами вивчення рівня професійної компетентності не можуть бути розміщені на посадах в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України; визнання протиправним та скасування подання від 28.07.2020 до звільнення з роботи 31.07.2020 ОСОБА_1 (вх. № 8575/ДКП від 29.07.2020), з огляду на те, що вказані рішення відповідно до приписів КАС України не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, не створюють жодних юридичних наслідків для позивача, а тому відповідно, на переконання апелянта, ці вимоги не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що дублюють доводи, викладені відповідачем у відзиві на позов, яким судом першої інстанції вже було надано правову оцінку. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 18.08.2017 по 31.07.2020 працювала в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України на посаді головного спеціаліста аудита у сфері фінансового забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

З метою упорядкування структури апарату Міністерства оборони України та побудови нової та ефективної системи оцінки діяльності оборонного відомства службою внутрішнього аудиту Міністром оборони України прийнято директиву від 17.06.2020 № Д-226/22 про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році, відповідно до якої:

1. затверджено План проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році;

2. державному секретарю Міністерства оборони України доручено:

провести організаційні заходи відповідно до законодавства України з питань проходження військової та державної служби в обсязі та до строків, визначених Планом проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році;

забезпечити недопущення зниження рівня якості виконання визначених завдань під час проведення організаційних заходів;

3. затверджено перелік змін до директиви Міністерства оборони України від 15.06.2020 № Д-226/21 "Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році".

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1034 "Деякі питання реформування державного управління", директиви Міністерства оборони України від 17.06.2020 № Д-226/22 "Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році" та з метою своєчасного і якісного виконання організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України Міністром оборони України прийнято наказ від 17.06.2020 № 212, яким доручено:

- полковнику Бойку А.А. забезпечити проведення організаційно-штатних заходів відповідно до вимог Настанови з організаційно-штатної роботи у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.11.2016 № 620ДСК;

- директору Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України відповідно до вимог чинного законодавства до 22 червня 2020 року довести до особового складу Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України вимоги директиви Міністерства оборони України від 17 червня 2020 року № Д-226/22 та здійснити попередження особового складу про скорочення їх посад та наступне звільнення.

18.06.2020 на виконання директиви посадовими особами Департаменту кадрової політики Міністерство оборони України підписано Перелік змін до штату № 01/080 - Міністерство оборони України (Центральний апарат Міністерства оборони України) від 18.06.2020 № 226/2469, яким передбачено проведення у Міністерстві оборони України організаційного заходу шляхом виведення у повному складі з озброєнням та технікою усіх посад та введення нових посад у Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

22.06.2020 позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату відповідно до директиви Міністерства оборони України від 17.06.2020 № Д-226/22 "Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році" та переліку змін до штату № 01/080 відповідно до вимог пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Як зазначає позивач та визнає відповідач, 10.07.2020 відповідальним за виконання організаційного заходу проведено співбесіду.

Листом від 17.07.2020 за № 234/2387 Департамент внутрішнього аудиту повідомив Департамент кадрової політики, що 17.07.2020 відповідальним за проведення організаційних заходів в Департаменті прийнято рішення щодо нерозміщення в новій структурі державних службовців, в тому числі ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення. В листі Департамент внутрішнього аудиту звернувся до Департаменту кадрової політики з проханням надати допомогу державним службовцям щодо переводу на рівні або нижчі посади державної служби до інших структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Органів військового управління.

22.07.2020 відповідальний за виконання організаційного заходу в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України листом № 11183/3 повідомив державного секретаря Міністерства оборони України, що з метою ефективного комплектування посад державної служби за новим переліком змін до штату Департаменту з посадовими особами Департаменту проведено відповідну роботу. За результатами вивчення рівня професійної компетентності та проведених співбесід дев`ять державних службовців (згідно з додатком) не можуть бути розміщені на посадах в Департаменті.

28.07.2020 відповідальним за виконання організаційного заходу в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України подано державному секретарю подання про звільнення ОСОБА_1 .

На підставі вказаного подання, попередження про наступне вивільнення від 22.06.2020, директиви Міністра оборони України від 17.06.2020 № Д-226/22, переліку змін до штату № 01/080 та відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу державних службовців) від 29.07.2020 № 200 припинено державну службу та звільнено з роботи ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення кількості посад державної служби не відбулось, оскільки зі штату виведено 22 працівника та введено 22 працівника, а нова організаційно-штатна структура Департаменту сформована на фондах та за рахунок існуючої чисельності цього органу. Отже, враховуючи, що скорочення посади державної служби яку обіймав позивач не відбулось, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача за п.1 ч. 1 ст.87 Закону № 889-VІІІ. Також, суд першої інстанції зазначив, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення відбулось з порушенням, у тому числі, вимог частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Разом з цим, судом першої інстанції було встановлено протиправність висновків відповідача щодо невідповідності позивача рівню професійної компетентності. Отже, оскільки позивача було незаконно звільнено, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування подання від 28.07.2020 до звільнення з роботи 31.07.2020 ОСОБА_1 , а також пункту 6 наказу № 200 від 29.07.2020, поновлення ОСОБА_1 на роботі та зобов`язання Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, з 01.08.2020 по час поновлення на роботі.

Водночас, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що листи від 17.07.2020 № 234/2387 та від 22.07.2020 № 11183/3 містять інформаційний характер та не є рішенням відповідальної особи про нерозміщення позивача на посаді за результатами вивчення рівня професійної компетентності та проведеної співбесіди, а тому відсутні правові підстави для скасування даних листів.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом підставою для звільнення позивача стали директива Міністра оборони України від 17.06.2020 № Д-226/22 про проведення організаційних заходів у апараті Міноборони в 2020 році, перелік змін до штату № 01/080, підписаного на виконання вказаної Директиви, попередження від 22.06.2020 про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату відповідно до вказаних Директиви та Переліку, а також пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", подання відповідального за виконання організаційного заходу в Департаменті внутрішнього аудиту.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 було звільнено з роботи та припинено державну службу останньої у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України та відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87 ЗУ «Про державну службу».

Вирішуючи питання щодо правомірності звільнення позивача з роботи та припинення державної служби, колегія суддів суд не надає оцінку обставинам прийняття зазначеної директиви та необхідності проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України, враховуючи, що позивачем в межах даної справи зазначені рішення не оскаржено.

Щодо правомірності звільнення позивача з роботи та припинення державної служби відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає про таке.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовано Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема від 03.07.2020, 23.07.2020, далі - ЗУ № 889- VIII).

Так, приписами статті 3 регламентовано, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Частиною 3 вказаної норми визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Разом з тим, положеннями ст. 83 цього Закону визначено підстави для припинення державної служби.

Так, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 наведеної норми, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вказана редакція зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», які набули чинності з 25.09.2019 року, була чинною та підлягала застосуванню, як на час попередження позивача про звільнення, так і станом на час винесення спірного наказу про звільнення.

Отже, вказана правова норма, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Як встановлено судом, підставою для припинення державної служби та звільнення з роботи позивача стало скорочення посади головного спеціаліста відділу аудиту у сфері ресурсного забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

Колегією суддів проаналізовано перелік змін до штату департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (штат № 01/080 - Міністерство оборони України (Центральний апарат Міністерства оборони України) та встановлено, що зі штату виведено 22 посади працівника - державного службовця та введено 22 посади працівника - державного службовця, тобто скорочення чисельності та штатної кількості посад державної служби не відбулося.

Водночас, судом встановлено скорочення посади головного спеціаліста відділу аудиту у сфері ресурсного забезпечення, яку обіймав позивач, введення нової структури шляхом введення нових структурних підрозділів у згаданому департаменті, а саме відділів: з оцінки ефективності функціонування системи внутрішнього контролю; управління коштами обліку та звітності; використання і збереження активів; управління державним майном; моніторингу врахування рекомендацій, що як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не заперечувалося.

Викладене свідчить про зміни структури та штату департаменту внутрішнього аудиту, а отже, й Міністерства оборони України, без скорочення в цілому чисельності або штату державних службовців, внаслідок чого посаду головного спеціаліста відділу аудиту у сфері ресурсного забезпечення, яку обіймав позивач, скорочено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» зумовило виникнення підстави для припинення його державної служби та звільнення.

Вказане підтверджується також довідкою Департаменту кадрової політики Міноборони № 226/3 від 04.01.2021 у якій зазначається, що посаду спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення Департаменту внутрішнього аудиту Міноборони скорочено відповідно до директиви Міноборони від 17.06.2020 № Д-226/22 та переліку змін до штату №01/080-Міноборони від 18.06.2020 № 226/2469 (том 2 а.с. 201).

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів п. 4 ч. 1 статті 2 ЗУ «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Отже, з урахуванням наведеного визначення поняття посади державної служби, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегією суддів встановлено, що відповідно до Переліку змін до штату Міноборони працівників Відділу аудиту у сфері ресурсного забезпечення було виведено у повному складі з озброєнням та технікою. Разом з тим, замість існуючої структури Департаменту було введено п`ять нових структурних відділів та відповідно введено нові посади державної служби, у яких суттєво змінено функціональні обов`язки державних службовців, які повинні виконуватись підрозділом внутрішнього аудиту.

За наведених обставин, колегія суддів критично оцінює посилання позивача, що Міноборони не здійснювало фактичне скорочення чисельності штату, оскільки підставою для звільнення ОСОБА_1 у в оскаржуваному наказі зазначено не скорочення чисельності або штату державних службовців, а саме скорочення посади державної служби внаслідок зміни штату апарату державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, що відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII.

При цьому, колегія суддів наголошує, що правомірність скорочення відповідної посади державної служби не є предметом розгляду даного спору.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта, що відповідач мав законні підстави для припинення державної служби позивача відповідно п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII, у той час як висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку не відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач є помилковим.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем, визначеної процедури звільнення позивача з роботи та припинення державної служби, колегія суддів зазначає про таке.

Порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначено, зокрема, ч. 3 ст. 87 ЗУ № 889-VIII) відповідно до приписів якої, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Слід зазначити, що наведене правове регулювання процедури припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців суттєво відрізняється від того, яке існувало до 25.09.2019 року, тобто до внесення змін Законом України від 19.09.2019 року №117-IX.

Зокрема, пункт 1 частини першої статті 87 цього ж Закону в редакції до 25.09.2019 року передбачав, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою цієї ж статті в редакції до 25.09.2019 року було визначено наступне:

- процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю;

- звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, або, якщо він відмовляється від такого переведення.

Отже, наведені вище положення статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції до 25.09.2019 року узгоджувались з тими положеннями Кодексу законів про працю України, якими врегульовані питання звільнення внаслідок скорочення чисельності або штату працівників, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, зокрема ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1,3 ст. 49-2, на які посилався позивач в обґрунтування своєї позиції та суд першої інстанції у прийнятому за результатом розгляду даної справи рішенні.

Аналіз наведених вище положень ст.87 Закону України «Про державну службу» в редакції до та після 25.09.2019 року свідчить про те, що внаслідок набрання чинності змін, внесених Законом України від 19.09.2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», відбулась суттєва зміна правового регулювання процедури припинення державної служби внаслідок ліквідації державного органу.

Суть таких змін полягає в тому, що починаючи з 25.09.2019 року для припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганізації державного органу роботодавець (суб`єкт призначення або керівник державної служби) вже не зобов`язаний пропонувати держслужбовцю іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби згідно діючої ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» має право, а не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Вказане також узгоджується з роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 15 березня 2021 року № 132-р/з, у якому зазначається, якщо державного службовця в установленому порядку повідомлено про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону і таке звільнення не відбулось до 06 березня 2021 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби не має обов`язку пропонувати цьому державному службовцю іншу посаду відповідно до чинної ч. 3 ст. 87 Закону (том 3 а.с. 170-171).

Як було встановлено судом, 22.06.2020 позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату відповідно до директиви Міністерства оборони України від 17.06.2020 № Д-226/22 "Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2020 році" та переліку змін до штату № 01/080 відповідно до вимог пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" та наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу державних службовців) від 29.07.2020 № 200 припинено державну службу та звільнено з роботи ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що відповідні дії відповідача відповідають нормам законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції чинній на час попередження позивача наступне вивільнення від 03.07.2020 та припинення державної служби від 23.07.2020, яка між іншим, не конституційною не визнавалась.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спеціальним Законом № 889-VIII не врегульовано процедуру звільнення внаслідок скорочення посад державної служби у зв`язку зі змінами структури або штатного розпису державного органу.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом України «Про державну службу».

Проте, колегія суддів зазначає, що нормами КЗпП України, на які послався суд першої інстанції, передбачено, припинення трудових відносин власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Водночас, в даному випадку мало місце саме скорочення посади державної служби, яку займала позивач, внаслідок змін до штату без скорочення чисельності або штату державних службовців, що у свою чергу, врегульовано безпосередньо приписами п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889-VIII.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відносини припинення державної служби внаслідок ліквідації державного органу врегульовані статтею 87 Закону України «Про державну службу», яка на відміну від законодавства про працю по-іншому регулює спірні правовідносини, то суд першої інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.40, ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.01.2020 по справі № 753/22893/17, у зв`язку з чим дійшов посилкового висновку, що відповідач зобов`язаний був запропонувати позивачу будь-які інші вакантні посади відповідно до кваліфікації позивача. Відповідно, помилковим є висновок суду першої інстанції, що звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення відбулось з порушенням, у тому числі, вимог частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати правову оцінку правомірності проведення співбесіди з позивачем 10.07.2020 та висновкам за результатом її проведення, оскільки вказане не вливає на правомірність припинення державної служби та звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889-VIII.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наказ № 200 від 29.07.2020 державного секретаря Міністерства оборони України в частині припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення, 31.07.2020 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін до штату апарату Міністерства оборони України був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства, а тому правові підстави для визнання його протиправним та скасування, а також поновлення позивача на вказаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні.

За наведених обставин, помилковим є також висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо нерозміщення ОСОБА_1 на посаді в новій структурі Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, оскільки як вже зазначалось вище, відповідач не зобов`язаний був вчиняти відповідні дії.

Оскільки в апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким про відмову в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не надає правової оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 17.07.2020 № 234/2387 в частині нерозміщення в новій структурі ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення; визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині нерозміщення на посаді за результатами вивчення рівня професійної компетентності та проведеної співбесіди ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу аудиту у сфері фінансового забезпечення у формі листа № 11183/з від 21.07.2020 з доповіддю щодо виконання штатних заходів у Міністерстві та Додатком - списком осіб, які за результатами вивчення рівня професійної компетентності не можуть бути розміщені на посадах в Департаменті внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнати протиправним та скасувати подання від 28.07.2020 до звільнення з роботи 31.07.2020 ОСОБА_1 (вх. № 8575/ДКП від 29.07.2020), оскільки у тому числі на підставі вказаного відповідачем було прийнято оскаржуваний наказ про звільнення позивача з роботи та припинення державної служби.

Водночас, оскільки правомірність зазначеного подання не вливає на наявність правових підстав для звільнення позивача з роботи та припинення державної служби на підставі п. 1 ч.1 ст. 87 ЗУ «Про Державну службу», а також враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення її законних прав та інтересів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнати протиправним та скасувати подання відповідального за виконання організаційного заходу від 28.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи 31.07.2020.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Натомість, доводи позивача викладені у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, в частині протиправності прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не підтверджені жодними доказами, а тому є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта та долученими до матеріалів справи доказами.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О.Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12 квітня 2021 року