Справа № 320/3280/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року справа №320/3280/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" до Головного управління ДПС у Київській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області та Державної податкової служби України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 22.01.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №11614/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" про зміну підстав позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення контролюючого органу було прийнято за результатом проведеної перевірки, в ході якої був зроблений висновок про нереальний (безтоварний) характер господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос", внаслідок чого ним завищено суму податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на суму 274902,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу та зазначає, що до перевірки були надані всі необхідні первинні документи, які підтверджують реальність господарської операції з надання йому вказаними контрагентами відповідних послуг, а чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що контролюючим органом не було дотримано порядку проведення перевірки.

Так, позичав наголосив на тому, що направлений Головним управлінням ДПС у Київській області позивачу запит від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у вказаному документів відсутні будь-які відомості на посилання на встановлену недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, не вказується та не розкривається, в чому саме полягає ця недостовірність із зазначенням відповідних показників декларацій, не вказано, за результатами якого контрактного аналізу, якої саме інформації, в який спосіб отримані відомості про можливі порушення ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" податкового законодавства.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що у наказі ГУ ДПС у Київській області про проведення перевірки в якості підстави для проведення перевірки зазначено підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, який стосується ненадання платником податку пояснень на запит контролюючого органу.

Проте, позивач наголосив на тому, що ним було надано письмові пояснення на запит контролюючого органу, а тому, на його думку, підстави для проведення відповідачем перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відсутні.

У зв`язку з цим позивач стверджує, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання у справі.

Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, зазначили, що з аналізу податкової звітності, бази даних встановлено, що господарська діяльність контрагентів позивача - ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос", має ознаки нереальності здійснення операцій.

Відповідачі вказали, що за результатами аналізу бази даних та звітності встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" має ознаки нереальності здійснення операцій, оскільки згідно з квартальними звітами встановлено відсутність на підприємствах основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.

Крім того, відповідачі повідомили, що господарські операції ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" з придбання товарів у своїх контрагентів не пов`язані з ланцюгом постачання товару та послуг, наданих позивачу.

Також відповідачі зауважили, що первинні документи, виписані операції ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" мають ознаки дефектності, спостерігається невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання.

Крім того, відповідачі зазначили, що Генеральною прокуратурою України здійснюється розслідування кримінального провадження №0004299 від 17.11.2017 за фактами вчинення ТОВ "Геральдіко" кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.209, ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України.

Так, орган досудового розслідування вважає встановленим, що в період з 2018 року по теперішній час невстановленими особами було вчинено фіктивне підприємництво шляхом створення/придбання низки суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ "Геральдіко", з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягає у наданні суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки послуг по ухиленню від сплати податків, незаконному переведенню безготівкових коштів в готівку, легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, минаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення безтоварних операцій купівлі-продажу товарів, робіт та послуг.

На думку відповідачів, вказана обставина також підтверджує неможливість проведення ТОВ "Геральдіко" господарських операцій, у тому числі, із позивачем.

Крім того, відповідачі зазначили, що рішення Державної податкової служби України від 31.03.2019 №11614/6/99-00-08-05-01-06 не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому підстави для його скасування відсутні.

У судове засідання, призначене на 17.11.2020, з`явились представники сторін.

Оскільки 17.11.2020 о 15 год. 30 хв. у приміщенні Київського окружного адміністративного суду відбулось знеструмлення електромережі суду, що підтверджується відповідним актом, фіксація судового засідання по справі не була проведена.

Присутні у судовому засіданні 17.11.2020 представники сторін заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи клопотання сторін, усною ухвалою суду від 17.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (ідентифікаційний код 39817807, місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Олега Оникієнка, буд.61) 04.06.2015 було зареєстровано в якості юридичної особи, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.135-136).

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02.12.2019 №780 було призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" з 04.12.2019 тривалістю 5 робочих днів (т.3, а.с.238).

На підставі вказаного наказу Головним управлінням ДПС у Київській області у період з 04.12.2019 по 10.12.2019 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з підприємствами постачальниками ТОВ "Геральдіко" за період діяльності з 01.05.2019 по 31.05.2019, та ТОВ "Оліос" за період діяльності з 01.06.2019 по 30.06.2019, за результатами якої було складено акт від 17.12.2019 №319/10-36-05-12/39817807 (т.1, а.с.32-53).

У вказаному акті вказано, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту по взаємовідносинах позивача з ТОВ "ГЕРАЛЬДІКО" встановлено його завищення на загальну суму 164538,00 грн.

Так, ТОВ "Геральдіко" надано для ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" товарів та послуг на загальну суму ПДВ 164538,00 грн. по господарських операціях за договором поставки товару від 08.05.2019 №05-271, договором про надання послуг по перевезенню вантажів від 07.05.2019 №05-124.

Відповідач зазначив, що на основі податкової звітності та наявної бази даних проведено аналіз щодо наявності фізичних та технічних можливостей проводити господарську діяльність та встановлено, що господарська діяльність ТОВ "Геральдіко" має ознаки нереальності здійснення операцій.

Зокрема, згідно квартального фінансового звіту малого підприємства ТОВ "Геральдіко" № від 03.04.2019 встановлено відсутність основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.

Крім того, встановлено, що ТОВ "Геральдіко" подано останню звітність за червень 2019 року.

Також відповідач зазначив, що аналізуючи Єдиний реєстр податкових накладних згідно номенклатури за період травень 2019 року по ТОВ "Геральдіко" встановлено реєстрацію накладних на придбання товарів, придбаних у ТОВ Ароса Пром" та ТОВ "Лентокс Плюс".

При цьому, згідно ІС "Реєстр податкових накладних", Додатку 5 "Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)" встановлено, що ТОВ "Геральдіко" не здійснює придбання у платника ПДВ послуг перевезення та оренди вантажних транспортних засобів, необхідних для виконання договору поставки №05-124 від 07.05.2019. Крім того, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (Форма №1 ДФ) не подавався ТОВ "Геральдіко", що свідчить про відсутність виплат фізичним особам-підприємцям, які б могли надавати послуги перевезення вантажів або оренди вантажних транспортних засобів.

Вищезазначене свідчить про відсутність здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Геральдіко".

В ході перевірки встановлено, що первинні документи, виписані ТОВ "Геральдіко", мають ознаки дефектності, спостерігається невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання.

Вищезазначене, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Геральдіко".

Посадовими особами контролюючого органу зазначено, що операції по взаємовідносинах з ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" відображені в декларації за червень 2019 року, за якою ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 261416,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту про взаємовідносинах із ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" встановлено його завищення на загальну суму 110364,00 грн.

Так, ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" надано для ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" товарів та послуг на загальну суму ПДВ 110364,00 грн. по господарських операціях за договором поставки товару від 12.06.2019 №12/06-Т та договором про надання послуг по перевезенню вантажів від 10.06.2019 №100619-4Т.

В акті перевірки відповідач зазначив, що за результатами аналізу бази даних та звітності встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" має ознаки нереальності здійснення операцій.

Так, згідно квартального фінансового звіту малого підприємства ТОВ "АК "Оліос" № від 18.07.2019 встановлено відсутність основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.

Крім того, встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" подано останню звітність за липень 2019 року.

Відповідач зазначив, що надані ТОВ "АК "Оліос" його контрагентами - ТОВ "Будівльна вежа" та ТОВ "Калабрія", товари не пов`язані з ланцюгом постачання товару та послуг, наданих ТОВ "АК "Оліос" позивачу.

В ході перевірки встановлено, що первинні документи, виписані ТОВ "АК "Оліос", мають ознаки дефектності, спостерігається невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання.

Вищезазначене свідчить про відсутність здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "АК "Оліос".

Також відповідач зазначив, що оформлені документально ТОВ "АК "Оліос" операції з придбання та реалізації товарів/послуг, передбачають певний обсяг трудовитрат, необхідність значної кількості досвідчених та кваліфікованих спеціалістів.

У зв`язку з неможливістю документального підтвердження щодо рівня освіти, кваліфікації, професіональних знань, фахової належності робітників підприємства неможливо встановити та підтвердити відповідність наявних трудових ресурсів виконанню оформлених господарських операцій за охоплений перевіркою період.

Відповідач зазначив, з вказаного можна зробити висновок, що за операціями отримання товарів оформлювались первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності сум податкового кредиту, наслідком якого є отримання ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ.

Відповідач дійшов висновку про те, що фактично ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "АК "Оліос" займались документальним оформленням транзитних операцій з метою формування схемного кредиту на адресу контрагентів-покупців з метою ухилення останніх від оподаткування.

Сукупність вище перелічених фактів позиціонує ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "АК "Олірс" як учасників тіньового сектору економіки, що вчинили дії, які спрямовані на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем. Дані факти підтверджують, що дане підприємство фактично не придбавало товарів та послуг у контрагентів-постачальників, а відтак задекларовані операції з придбання не можуть вважатися операціями, що дають право на податковий кредит згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, а задекларовані податкові зобов`язання з ПДВ на контрагентів-покупців не відповідають критеріям, визначених пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України та відповідно, не можуть бути підставою для віднесення їх до складу податкового кредиту даними підприємствами.

Відповідач зазначив, що вказане свідчить про те, що не підлягає відображенню у податковому обліку здійснення господарських операцій ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" з надання послуг ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "АК Оліос" за період травень, червень 2019 року.

А тому ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" безпідставно врахувало до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок податкових накладних, виписаних від ТОВ "Геральдіко" за період травень2019 року на суму ПДВ - 164538,00 грн., та з ТОВ "АК Оліос" за період червень 2019 року на суму ПДВ - 110364,00 грн.

Відповідач зазначив, що ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" завищено податковий кредит на суму 274902,00 грн.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку про те, що ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" порушено вимоги пунктів 44.1 статті 44, пункти 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 274902,00 грн., а саме: за травень 2019 року на суму 164538,00 грн. та за травень 2019 року на суму 110364,00 грн.

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки, звернувся до Головного управління ДПС у Київській області із запереченнями на акт перевірки (т.1, а.с.54-68).

Головне управління ДПС у Київській області рішенням від 20.01.2020 №17017/10/16-36-05-11 залишено без змін висновки акту перевірки від 17.12.2019 №319/10-36-05-12/39817807 (а.с.69-73).

На підставі висновків вказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 №, яким позивачу нараховано до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 343627,50 грн., у тому числі грошове зобов`язання у розмірі 274902,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 68725,50 грн. (т.1, а.с.74).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 22.01.2020 №, позивач звернувся зі скаргою на спірне податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України (т.1, а.с.75-91).

За результатами розгляду вказаної скарги Державною податковою службою України було прийнято рішення від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06, яким податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22.01.2020 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (т.1, а.с.127-132).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачами вказаних податкового повідомлення-рішення та рішення за результатами розгляду скарги, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Як зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що відповідачем було порушено процедуру проведення перевірки, оскільки направлений Головним управлінням ДПС у Київській області позивачу запит від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у вказаному документів відсутні будь-які відомості на посилання на встановлену недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, не вказується та не розкривається в чому саме полягає ця недостовірність із зазначенням відповідних показників декларацій, не вказано, за результатами якого контрактного аналізу, якої саме інформації, в який спосіб отримані відомості про можливі порушення ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" податкового законодавства.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що у наказі ГУ ДПС у Київській області про проведення перевірки в якості підстави для проведення перевірки зазначено підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, який стосується ненадання платником податку пояснень на запит контролюючого органу, у той час як позивачем було надано відповідь на запит, незважаючи навіть на невідповідність такого документу вимогам чинного законодавства, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Так, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодекс України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Як зазначено вище, наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02.12.2019 №780 було призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "РЕИ БРОВАРИ".

У вказаному наказі в якості підстави проведення перевірки вказано підпункт 78.1.4 статті 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, тобто виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245, запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Пунктом 16 вказаного Порядку визначено, що у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт інформаційних відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління ДПС у Київській області звернулось до ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" із запитом від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12, у якому просило повідомити про те, що контролюючим органом здійснений аналіз походження, відпрацювання усіх ймовірних ланцюгів придбання, введення в обіг придбаного позивачем у ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" у травні-червні 2019 року товару на митну територію України або факт придбання відповідного товару у постачальників резидентів України - невідомий (відсутній).

Вказане свідчить про відсутність реального джерела (походження) товару (послуг), таким чином неможливий рух по ланцюгу всіх платників товарів.

У вказаному запиті контролюючим органом було запропоновано позивачу надати інформацію, її документальне підтвердження (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювались з ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" (т.3, а.с.227-230).

Судом встановлено, що ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" листом від 23.10.2019 вих.№1-23/10-19 надало контролюючому органу письмові пояснення на запит.

Вказаний лист був зареєстрований ГУ ДПС у Київській області 23.10.2019, про що свідчить відбиток штампу у лівому нижньому куті першої сторінки таких пояснень (т.3, а.с.232-238).

Дослідивши зміст запиту ГУ ДПС у Київській області від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12, судом встановлено, що вказаний документ не містить зазначення будь-якої податкової інформації, яка б свідчила про порушення з боку позивача вимог валютного, податкового та іншого не врегульованого ПК України законодавства.

Конкретної інформації, яка підтверджує недостовірність даних в податкових деклараціях, контролюючий орган у запиті також не зазначив, обмежившись лише загальними посиланнями на норми права.

У зв`язку з цим, суд вважає, що запит ГУ ДПС у Київській області від 16.09.2019 №1399/10/10-36-05-12 не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, оскільки запит контролюючого органу не відповідає наведеним вище вимогам законодавства, що в силу абзацу одинадцятого пункту 73.3 статті 73 Кодексу позивач звільнений від обов`язку надавати відповідь на такий запит, внаслідок чого суд вважає, що у ГУ ДПС у Київській області були відсутні підстави для призначення перевірки ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" на підставі 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26.03.2019 у справі №806/4875/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80699465).

Отже, судом встановлено, що ГУ ДПС у Київській області безпідставно призначило перевірку позивача.

У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87929522) судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

За таких обставин, згідно з правовим висновком Верховного Суду, процедурні порушення, допущені контролюючим органом під час призначення перевірки (зокрема, щодо неправомірного прийняття наказу про призначення перевірки), можуть бути підставою для скасування у судовому порядку рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Під час розгляду цієї справи судом будо встановлено недотримання відповідачем процедури призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

У свою чергу, недотримання контролюючим органом вимог чинного законодавства щодо призначення документальної позапланової виїзної перевірки з питань, що стали предметом оскарження, з огляду на вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, призвело до звуження прав позивача як платника податків, та, як наслідок, свідчить про протиправність прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо суті виявлених порушень, суд зазначає таке.

08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Геральдіко" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Покупець) було укладено договір поставки товару №05-271, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити товар на умовах договору в асортименті та за цінами, які вказані у рахунках-фактурах та накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна на товар, що постачається, встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та накладних, які підписуються обома сторонами.

Згідно з пунктами 5.1 та 5.3 договору покупець приймає товар згідно рахунка та накладної від постачальника шляхом: самовивозу; постачання товару до дверей складу покупця транспортом постачальника.

Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент відвантаження зі складу постачальника або розвантаження на складі покупця.

Відповідно до пункту 5.4 договору здача-прийом товару проводиться у присутності представників обох сторін. Товар вважається зданим постачальником та отриманим покупцем за кількістю та найменуванням згідно накладної, якщо на накладній постачальника є відмітка покупця про отримання товару.

Пунктом 6.3 договору визначено, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу. При даній формі розрахунків плату за поставлений товар покупець повинен здійснити протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (т.1, а.с.180-182).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Геральдіко" були виставлені позивачу рахунки на оплату на загальну суму 513828,00 грн. (т.1, а.с.183-186).

Судом встановлено, що ТОВ "Геральдіко" на виконання умов вказаного договору було поставлено позивачу товар на загальну суму 752028,00 грн., про що між сторонами були складені та підписані видаткові накладні від 17.05.2019 №10 на суму 391200,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 65200,00 грн.), від 20.05.2019 №11 на суму 71328,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 11888,00 грн.), від 20.05.2019 №10 на суму 51300,00 грн.(у т.ч. ПДВ - 8550,00 грн.) та від 23.05.2019 №12 на суму 238200,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 39700,00 грн.) (т.1, а.с.187-190).

Як вбачається з товарно-транспортних накладних від 17.05.2019 №860, від 20.05.2019 №873, від 20.05.2019 №877 та від 23.05.2019 №657, перевезення товару на склад позивача здійснювалось ТОВ "Геральдіко" (т.1, а.с.191-198).

Відповідно до виписки з банківського рахунку за період з 01.05.2019 по 31.07.2019 ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" частково розрахувалось перед вказаним контрагентом за отриманий товар на суму 484800,00 грн. (т.1, а.с.199).

ТОВ "Геральдіко" були виписані позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена до складу податкового кредиту за травень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2019 року від 19.06.2019 (Додаток 5. Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.3, а.с.47-55).

Дані обставини сторонами по суті не заперечуються.

08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акцент Віт" (Сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Геральдіко" (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Сторона 3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №05/071, за умовами якого сторона 2 передає стороні 1, а сторона 1 приймає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить стороні 2 за договором поставки товару №05-271 від 08.05.2019, укладеним між стороною 2 та стороною 3, де сторона 2 є постачальником, а сторона 3 - покупцем.

Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору сторона 2 відступає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором стороні 1 відповідно до пункту 6.4 договору поставки товару №05-271 від 05.05.2019.

Сума невиконаного грошового зобов`язання сторони 3 за основним договором становить 217288,00 грн., у тому числі ПДВ - 36214,66 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (т.1, а.с.201-203).

Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ "Акцент Віт" грошові кошти у розмірі 277228,00 грн. (т.1, а.с.200).

З матеріалів справи слідує, що 07.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Геральдіко" (Перевізник, Виконавець) було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №05-124, за умовами якого виконавець зобов`язався протягом строку дії договору надати замовнику послуги з організації вантажних перевезень на умовах, які передбачені договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору при виникненні необхідності отримати послуги, замовник заздалегідь (не пізніше 5 календарних днів) повідомляє повне найменування вантажу, кількість (в одиниці виміру), опис тари та упаковки, адресу місця передачі вантажу, контактні дані представника замовника, відповідального за передачу вантажу. Замовник передає, а виконавець приймає вантаж разовими партіями на підставі заявки замовника.

Виконавець після закінчення надання послуг з організації вантажних перевезень надає замовнику акт наданих послуг.

Замовник протягом 5-ти календарних днів від дати отримання від виконавця акта надання послуг підписує його та направляє виконавцю.

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна договору встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та актах наданих послуг, які підписуються обома сторонами.

За умовами пункту 3.3 договору за виконання послуг, зазначених у договорі, замовник здійснює оплату у розмірі 100% послуг, шляхом перерахування кошів на поточний рахунок виконавця на підставі підписаних між сторонами актів наданих послуг (т.1, а.с.204-206).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Геральдіко" були надані позивачу послуги з організації вантажних перевезень, що підтверджується складеним та підписаним між сторонами акт надання послуг від 31.05.2019 №6 на суму 235200,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 39200,00 грн.) (т.1, а.с.207)

Судом встановлено, що ТОВ "Геральдіко" за результатами здійснення вантажних перевезень на замовлення позивача були оформлені товарно-транспортні накладні від 10.05.2019 №600, від 14.05.2019 №654, від 20.05.2019 №700, від 22.05.2019 №720, від 24.05.2019 №756, від 02.05.2019 №454, від 06.05.2019 №530, від 06.05.2019 №530, від 11.05.2019 №774/1, від 11.05.2019 №774/2, від 11.05.2019 №774/4, від 11.05.2019 №774/5, від 29.05.2019 №824/1, від 29.05.2019 №824/2, від 27.06.2019 №905/2, від 27.06.2019, №905/3 від 27.06.2019, №905/4 від 27.06.2019, №1000 від 01.07.2019, №103 від 03.07.2019, №1013 від 08.07.2019, №1020 від 10.07.2019, №1020 від 12.07.2019, №1025 від 15.07.2019, №1032 від 17.07.2019, №1040 від 19.07.2019, №1045 від 22.07.2019 та №1060 від 24.07.2019 (т.1, а.с.208-250, т.2, а.с.1-10).

ТОВ "Геральдіко" були виписані позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена позивачем до складу податкового кредиту за червень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року від 17.07.2019 (Додаток 5. Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.3, а.с.57-62).

Дані обставини сторонами по суті не заперечуються.

12.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АК "Оліос" (Виконавець, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Покупець) було укладено поставки товару №12/06-Т, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити товар на умовах договору в асортименті та за цінами, які вказані у рахунках-фактурах та накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна на товар, що постачається, встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та накладних, які підписуються обома сторонами.

Згідно з пунктами 5.1 та 5.3 договору покупець приймає товар згідно рахунка та накладної від постачальника шляхом: самовивозу; постачання товару до дверей складу покупця транспортом постачальника.

Право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент відвантаження зі складу постачальника або розвантаження на складі покупця.

Відповідно до пункту 5.4 договору здача-прийом товару проводиться у присутності представників обох сторін. Товар вважається зданим постачальником та отриманим покупцем за кількістю та найменуванням згідно накладної, якщо на накладній постачальника є відмітка покупця про отримання товару.

Пунктом 6.3 договору визначено, що оплата товару здійснюється з відстрочкою платежу. При даній формі розрахунків плату за поставлений товар покупець повинен здійснити протягом 60 календарних днів з моменту отримання товару.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (т.2, а.с.25-27).

Судом встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" були виставлені рахунки на оплату №12 від 17.06.2019 на суму 68064,00 грн. та №25 від 25.06.2019 на суму 268200,00 грн. (т.2, а.с.28-29).

Судом встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" на виконання умов вказаного договору було поставлено позивачу товар на загальну суму 336264,00 грн., про що між сторонами були складені та підписані видаткові накладні від 18.06.2019 №20 на суму 68064,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 11344,00 грн.), від 27.06.2019 №28 на суму 268200,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 44700,00 грн.) (т.2, а.с.30-31).

Як вбачається з товарно-транспортних накладних від 18.06.2019 №157 та від 27.06.2019 №187, перевезення товару на склад позивача здійснювалось ТОВ "АК "Оліос" (т.2, а.с.32-35).

ТОВ "АК "Оліос" були виписані позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена позивачем до складу податкового кредиту за червень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року від 17.07.2019 (Додаток 5. Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.3, а.с.57-62).

Дані обставини сторонами по суті не заперечуються.

10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілд Індустрія" (Сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "АК "Оліос" (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Сторона 3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №06/19-230, за умовами якого сторона 2 передає стороні 1, а сторона 1 приймає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить стороні 2 за договором поставки товару №12/06-Т від 12.06.2019, укладеним між стороною 2 та стороною 3, де сторона 2 є постачальником, а сторона 3 - покупцем.

Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору сторона 2 відступає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором стороні 1 відповідно до пункту 6.4 договору поставки товару №12/06-Т від 12.06.2019.

Сума невиконаного грошового зобов`язання сторони 3 за основним договором становить 336264,00 грн., у тому числі ПДВ - 56044,00 грн.

Пунктом 2.2 договору визначено, що підписанням цього договору сторона 3 надає свою згоду на відступлення права вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (т.2, а.с.36-38).

Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ "Вілд Індустрія" грошові кошти у розмірі 276264,00 грн. (т.2, а.с.39-40).

З матеріалів справи слідує, що 10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АК "Оліос" (Перевізник, Виконавець) було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №100619-АТ, за умовами якого виконавець зобов`язався протягом строку дії договору надати замовнику послуги із організації вантажних перевезень на умовах, які передбачені договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору при виникненні необхідності отримати послуги, замовник заздалегідь (не пізніше 5 календарних днів) повідомляє повне найменування вантажу, кількість (в одиниці виміру), опис тари та упаковки, адресу місця передачі вантажу, контактні дані представника замовника, відповідального за передачу вантажу. Замовник передає, а виконавець приймає вантаж разовими партіями на підставі заявки замовника.

Виконавець після закінчення надання послуг з організації вантажних перевезень надає замовнику акт наданих послуг.

Замовник протягом 5-ти календарних днів від дати отримання від виконавця акта надання послуг підписує його та направляє виконавцю.

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна договору встановлюється в національній валюті України та вказується в рахунках-фактурах та актах наданих послуг, які підписуються обома сторонами.

За умовами пункту 3.3 договору за виконання послуг, зазначених у договорі, замовник здійснює оплату у розмірі 100% послуг, шляхом перерахування кошів на поточний рахунок виконавця на підставі підписаних між сторонами актів наданих послуг (т.2, а.с.43-45).

На виконання умов вказаного договору ТОВ "АК "Оліос" були надані позивачу послуги із організації вантажних перевезень на суму 325920,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 54320,00 грн.), що підтверджується складеним та підписаним між сторонами актом надання послуг від 27.06.2019 №167 (т.2, а.с.46).

Судом встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" за результатами здійснення вантажних перевезень на замовлення позивача були оформлені товарно-транспортні накладні, належним чином засвідчені копії яких долучені позивачем до матеріалів справи (т.2, а.с.47-198).

ТОВ "АК "Оліос" були виписані позивачу податкові накладні, сума ПДВ за якими була включена позивачем до складу податкового кредиту за червень 2019 року, про що свідчить податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року від 17.07.2019 (Додаток 5. Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (т.3, а.с.57-62).

Дані обставини сторонами по суті не заперечуються.

10.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілд Індустрія" (Сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "АК "Оліос" (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Сторона 3) укладено договір про відступлення права вимоги виконання частини грошового забезпечення №06/19-233, за умовами якого сторона 2 передає стороні 1, а сторона 1 приймає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що належить стороні 2 за договором про надання послу по перевезенню вантажів №100619-4Т від 10.06.2019, укладеним між стороною 2 та стороною 3, де сторона 2 є постачальником, а сторона 3 - покупцем.

Згідно з пунктами 1.3-1.4 договору сторона 2 відступає право вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором стороні 1 відповідно до пункту 6.4 договору про надання послу по перевезенню вантажів №100619-4Т від 10.06.2019.

Сума невиконаного грошового зобов`язання сторони 3 за основним договором становить 325920,00 грн., у тому числі ПДВ - 52320,00 грн.

Пунктом 2.2 договору визначено, що підписанням цього договору сторона 3 надає свою згоду на відступлення права вимоги виконання частини грошового зобов`язання, що передбачене цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (т.2, а.с.200-202).

Як вбачається з виписки по банківському рахунку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, позивачем на виконання умов вказаного договору було перераховано на користь ТОВ "Вілд Індустрія" грошові кошти у розмірі 325920,00 грн. (т.2, а.с.39-40).

Відповідно до пунктом 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пунктом 185.1 статі 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

При цьому, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов`язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13.01.2021 у справі №810/1811/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94129747).

Як вбачається з акта перевірки від 17.12.2019 №319/10-36-05-12/39817807 контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на загальну суму 274902,00 грн.

Так, в акті перевірки відповідач наголосив на тому, що надані позивачем до перевірки не підтверджують реальність господарських операцій, проведених з ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" за вказаний період.

Відповідно до абз.10 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, договори, видаткові і податкові накладні, рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) є первинними документами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між суб`єктами господарювання.

Таким чином, з урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11 про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов`язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- тимчасова поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від`ємне значення податкових зобов`язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов`язання до сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином законодавством надано позивачу право як суб`єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб або податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Судом під час дослідження господарської мети при здійсненні господарських операцій з вказаними вище контрагентами встановлено таке.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД 2010 є код КВЕД 38.22 Оброблення та видалення небезпечних відходів.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2017 №301 видано Товариству з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" ліцензію на право провадження господарської діяльності з поводження небезпечними відходами (т.1, а.с.143-148).

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська комерційно-виробнича фірма сільськогосподарських підприємств" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Лігал Партнерс" було укладено договір оренди офісного приміщення №6, за умовами якого останньому було надано у тимчасове платне користування офісне приміщення (площею 24 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Бровари, вул. Онікієнка Олега, буд.125, офіс №15.

Пунктом 2.1 договору визначено, що приміщення надається в оренду на строк до 31.12.2019 і діє з моменту прийняття його за актом здачі-приймання, який є невід`ємною частиною цього договору (т.1, а.с.151-152).

27.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Лігал Партнерс Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" було укладено договір суборенди №27/03-9, за умовами якого позивачу було надано у платне строкове користування нежитлову площу 9 кв. м. для розміщення керівництва компанії, яка знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Олега Оникієнка, буд.125, оф.15.

Пунктом 10 договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 26.03.2020 або до його припинення в односторонньому порядку позивачем (т.1, а.с.153).

Судом встановлено, що ТОВ "Юридична компанія "Лігал Партнерс Груп" було передано, а ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" прийнято в суборенду вказане приміщення, про що сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі №27/03-9 (т.1, а.с.154).

09.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фелікс Енерджи" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Орендар) було укладено договір оренди №8/1, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування комплекс обладнання (устаткування для утилізації та знешкодження промислових відходів), що складається з теплогенератора модульного транспортабельного - ТМТ 3000 "OVK-KZOT" -К+О (назва до внесення змін в ТУ У2502-1:2014 - котел опалювальний водогрійний "BRS 3000 LM Comfort"), витяжної системи - Вентс ВКВ6Е500; 4700 м.куб/час; 0,4 кВт/1ф, припливної системи Вентс ВКП4Д1000х500, Спеціалізованої вентиляції над транспортером - один вентилятор Вентс ВК В6Е500; 4700 м.куб/час; 0,4кВт/1ф з окремого виділеним повітропроводом та витяжним зонтом та іншого майна згідно акту приймання передачі, що розташоване в будівлі - площею 298,13 кв.м., складське приміщення, площею -108 кв.м., та підсобне приміщення, площею -66,22 кв.м. для здійснення власної господарської діяльності, що знаходиться за адресою: м.Бровари, бульв.Незалежності, буд.26-А, що є об`єктом за договором оренди (т.1, а.с.155-160).

Судом встановлено, що на підставі акта приймання-передачі від 09.11.2015 ТОВ Фелікс Енерджи" було передано в оренду ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" вказане обладнання (т.1, а.с.161).

10.11.2015 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої сторонами було погоджено, зокрема, перелік майна, що передається в оренду - теплогенератор модульний транспортабельний ТМТ 3000 "OVK-KZOT"-К+О (т.1, а.с.162).

29.02.2016 між сторонами було підписано Додаткову угоду №2, в якій сторони дійшли згоди, зокрема, щодо переліку майна, яке передається в оренду: теплогенератор модульний транспортабельний ТМТ 3000 "OVK-KZOT"-К+О; додаткове обладнання: циклоц-утилізатор МЦ-У-600-1500 (серійний №1500-2580-07); циклоц-утилізатор МЦ-У-600-1500 (серійний №1500-2499-06), Скрубер н/ж (№НЖ-2235/2-12); Скрубер н/ж (№НЖ-2235/1-12)); повітряний компресор "Forte" VFL-50 (т.1, а.с.163).

12.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністіл" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Виконавець) було укладено договір про надання послуг поводження з відходами №12.11/С, за умовами якого виконавець зобов`язався здійснити комплекс послуг щодо поводження з відходами, які утворюються в результаті господарської діяльності замовника, а саме: збирання, зберігання, оброблення, знешкодження, перевезення та організації утилізації відходів, власником яких є замовник.

Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір укладено строком до 31.12.2019 і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін (т.2, а.с.18-23).

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоцентр Магна" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (Замовник) було укладено договір про надання послуг з прийняття відходів №08/05/19-1, за умовами якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги по прийняттю (вилучення) відходів 4 класу небезпеки, з метою розміщення та захоронення на полігоні ТВП, а замовник зобов`язався оплатити зазначені послуги.

Відповідно до пункту 2.1 договору визначено, що замовник зобов`язався прийняти належним чином надані виконавцем послуги та підписати акт приймання-передачі наданих послуг, або в 7-денний строк з дня отримання акта надіслати виконавцю мотивовану відмову від підписання такого акта. Право власності на відходи (включно за тарою та пакувальними матеріалами, в які запаковані відходи) переходить виконавцеві в момент фактичної передачі відходів.

Пунктом 7.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та дії до 31.12.2019, але не менш, ніж до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань у період дії договору (т.2, а.с.11-14).

З метою виконання умов вказаного договору ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" було передано, а ТОВ "Екоцентр Магна" прийнято відходи на суму 502000,00 грн., про що між сторонами складені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №7 від 30.05.2019 на суму 222000,00 грн. (у т.ч. ПДВ -37000,00 грн.) та №11 від 27.06.2019 на суму 280000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 46666,67 грн.) (т.2, а.с.15-16).

У поясненнях по справі позивач повідомив, що придбані ним у ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" товари: суміш газогенеруюча, піддони з дерева, бочка пластикова, вапно, сода каустична, короб картонний з гофровкладками, мішки поліетиленові великі використані ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" у власній господарській діяльності під час поводження та утилізації з відходами.

Так, позивач зазначив, що короби картонні з гофровкладками використовуються позивачем для тарування (складання) електричних ламп для подальшої утилізації, у мішки складаються відходи.

Також позивач повідомив, що суміш газогенеруюча та сода каустична використовуються в процесі утилізації ламп.

Крім того, піддони з деревини застосовуються для навантаження та складання відходів та їх транспортування, бочка пластикова використовується як тара для рідких відходів, а вапно - для пені (теплогенератора) для утилізації відходів.

На підтвердження наданих пояснень позивачем долучено до матеріалів справи додані накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 та виробничі звіти.

Відповідно до накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів на підприємстві були відпущені: суміш запалювальна та суміш газогенеруюча сірковмісна, піддони з деревини, контейнери пластикові, бочка пластикова, паливо дизельне, вапно, каустична сода, короб картонний з гофровкладками (т.3, а.с. 73-75, 83-84,86,91,97-99,108-111,119-121).

Так, згідно із виробничими звітами щодо демеркуризації ртутьвмісних відходів за червень-серпень 2019 року знешкодження відходів, що містять ртуть, відбувається на базі млина шарового СМ 6008А-УЗ відповідно до технологічного регламенту та інструкції щодо знешкодження відпрацьованих люмінесцентних і ртутних ламп, та відходів, що містять ртуть із застосуванням газогенеруючої сірковмісної суміші.

Під час проведення демеркуризації ртутьвмісних відходів було застосовано суміш запалювальну та суміш газогенеруючу сірковмісну (САС) (т.3, а.с.78-80,117).

Згідно з виробничим звітом щодо процесу розробки з подальшою утилізацією, знешкодженням відходів з вмістом ПХД за грудень 2019 року за період з 01.12.2019 по 23.12.2019 на утилізацію, знешкодження, оброблення від підприємств було прийнято 36100 кг відходів з вмістом ПХБ.

ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" були виконані такі роботи: злив трансформаторного масла у накопичувальні ємності у кількості 10962 кг; промивка корпусів трансформаторів за допомогою дизельного палива; утилізовано шляхом високотемпературного спалювання 10962 кг трансформаторного масла та 12600 л дизельного палива забрудненого трансформаторним маслом.

Для проведення даних робіт були використані, зокрема, бочка пластикова та контейнер пластиковий (т.3, а.с.88-89).

Згідно з виробничими звітами щодо процесу утилізації відходів шляхом спалювання (термічної деструкції) за липень 2019 року підприємством було прийнято на утилізацію 271412,3 кг відходів (період з 01.05.2019 по 31.07.2019), 251953 кг (період з 02.05.2019 по 31.05.2019), 287190,93 грн. (період з 03.06.2019 по 27.06.2019), 257274,63 кг (за період з 01.08.2019 по 30.08.2019) відходів.

Під час утилізації застосовувались, зокрема вапно, каустична сода та поліетиленові мішки (т.1, а.с.93-95, 102-106, 131-133).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлені ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" за договором поставки товару від 08.05.2019 №05-271 та за договором поставки товару від 12.06.2019 №12/06-Т, відповідно, товари були використані ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" в ході здійснення утилізації відходів, які передані позивачу іншими контрагентами, у тому числі, ТОВ "Юністіл".

Судом встановлено, що перевезення поставленого ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" позивачу товару здійснювалось безпосередньо вказаним контрагентом позивача на підставі договору про надання послуг по перевезенню вантажів від 10.06.2019 №100619-4Т.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" здійснювало передачу відходів на зберігання та подальше захоронення іншому суб`єкту господарювання, ТОВ "Екоцентр Магна".

При цьому, як вбачається з товарно-транспортних накладних, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи, перевезення відходів від ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" до ТОВ "Екоцентр Магна" здійснювалось ТОВ "Геральдіко" на підставі договору про надання послуг по перевезенню вантажів від 07.05.2019 №05-124.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що товари та послуги, які були надані позивачу його контрагентами, ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" були безпосередньо використанні ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" у власній господарській діяльності.

Таким чином, з урахуванням руху активів позивача, установлена спеціальна податкова правосуб`єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос", а їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позивач правомірно включив вартість придбаних товарів та наданих послуг у сумі 274902,00 грн. до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на доходи підприємств у 2016 році, та до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 166903,00 грн.

В акті перевірки відповідач зазначив про те, що з аналізу податкової звітності, бази даних встановлено, що господарська діяльність ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" має ознаки нереальності здійснення операцій.

Відповідач зазначив, що за результатами аналізу бази даних та звітності встановлено, що ТОВ "АК "Оліос" має ознаки нереальності здійснення операцій, оскільки згідно з квартальними звітами встановлено відсутність на підприємствах основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.

Крім того, відповідач повідомив, що господарські операції ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос" з придбання товарів у своїх контрагентів не пов`язані з ланцюгом постачання товару та послуг, наданих позивачу.

Також відповідач зауважив, що первинні документи, виписані ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос", мають ознаки дефектності: спостерігається невідповідність товарної номенклатури та обрив ланцюга без наявності імпортера та виробника по ланцюгу постачання.

Однак, суд зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.02.2018 у справі №804/1940/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72029288) та від 13.01.2021 у справі №810/1811/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94129747).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 у справі №804/6909/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81366768) та від 21.02.2020 у справі №815/253/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87758646).

Таким чином, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів позивача, ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос", та інших суб`єктів господарювання, з якими ТОВ "РЕИ БРОВАРИ" безпосередньо не перебуває у господарських відносинах, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з надання позивачу його контрагентами відповідних послуг, які з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі Інтерсплав проти України).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є власністю у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону Про ПДВ стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачі посилаються на те, що Генеральною прокуратурою України здійснюється розслідування кримінального провадження №0004299 від 17.11.2017 за фактами вчинення ТОВ "Геральдіко" кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.209, ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України.

Так, орган досудового розслідування вважає встановленим, що в період з 2018 року по теперішній час невстановленими особами було вчинено фіктивне підприємництво шляхом створення /придбання низки суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ "Геральдіко", з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягає у наданні суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки послуг по ухиленню від сплати податків, незаконному переведенню безготівкових коштів в готівку, легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, минаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення безтоварних операцій купівлі-продажу товарів, робіт та послуг.

Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд не приймає до уваги викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву посилання на наявність досудового розслідування кримінального провадження №0004299 від 17.11.2017 щодо ТОВ "Геральдіко", оскільки такі посилання на дану обставину відсутнє в акті перевірки, а тому воно не може були покладено в основу здійснених донарахувань.

Крім того, важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості.

Так, відповідно до частини першої, другої та третьої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Слід зазначити, що презумпція невинуватості відображає право особи, яка формально обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, на незалежний та безсторонній суд, оскільки принцип презумпції невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Крім того, дія цього принципу розповсюджується на весь кримінальний процес, незалежно від результатів розслідування, а не тільки на час судового розгляду.

Визначення поняття презумпції невинуватості закріплено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Minelli v. Switzerland». У цій справі заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості за п. 2 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що національним судом заявнику було призначено сплатити судові витрати та компенсацію, не зважаючи на те, що кримінальне переслідування щодо нього було припинено зі сплином строку давності. Суд ухвалив, що "без доведення попередньої вини обвинуваченого в порядку, встановленому законом, і зокрема, без надання обвинуваченому можливості скористатися правом на захист, судове рішення відносно нього породжує відчуття того, що обвинувачений є справді винним".

У справі «Barberа, Messeguй et Jabardo v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що "п. 2 статті 6 вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист".

Зміст презумпції невинуватості у національному законодавстві розкрито у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду цієї справи відповідачами не було надано суду вироку суду у кримінальному провадженні №0004299 від 17.11.2017 за фактами вчинення ТОВ "Геральдіко" кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.209, ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим суд визнає хибними посилання відповідачів на наявність кримінального провадження як на підставу правомірності здійсненого донарахування грошового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про дотримання позивачем податкової дисципліни при формуванні показників діяльності, необхідних для обчислення податку на додану вартість за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ "Геральдіко" та ТОВ "Агропромисловий комплекс "Оліос".

Отже, враховуючи те, що матеріали справи спростовують висновки податкового органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість за травень-червень 2019 року на суму 274902,00 грн., суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято необґрунтовано та безпідставно.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2020 №.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України №11614/6/99-00-08-05-01-06 від 31.03.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктами 56.1-56.2 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.10 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Водночас, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення ДПС України від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06 не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а лише залишає чинним (таким, що має обтяжувальну дію щодо позивача) винесене раніше податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 №.

Таким чином, рішення ДПС України від 31.03.2020 №11614/6/99-00-08-05-01-06, прийняте за результатами розгляду скарги ТОВ «РЕИ БРОВАРИ», не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави до скасування такого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 27.04.2020 у справі №360/1050/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88960039).

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7256,41 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 13.04.2020 №1004 на суму 4204,00 грн. (т.1, а.с.25) та від 21.04.2020 №1036 на суму 3052,41 грн. (т.3, а.с.6).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, встановлюється ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5154,41 грн. (343627,50 грн. х 1,5%/100%) підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 22,01.2020 №.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕИ БРОВАРИ" (ідентифікаційний код 39817807, місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Олега Оникієнка, буд.61) судовий збір у сумі 5154,41 грн. (п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири грн. 41 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, буд.5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.