Справа № 520/3651/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р. № 520/3651/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області в особі Управління інформаційно-аналітичної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо зазначення у довідці № серії ІІА № 2216313, відомостей, які не запитувалися, а саме: "Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, кримінальне провадження № 0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили";

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити з єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомості про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 "є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження № 0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили";

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову довідку, в якій зазначити відомості про наявність чи відсутність у неї судимості, без зазначення відомостей про наявність щодо неї порушених кримінальних справ або проваджень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внесення відомостей до довідки про наявність або відсутність судимості є протиправним, незаконним, а також такими відомостями, що порушують права позивача та підлягають виключенню із бази даних. Позивач вважає, що інформація, надана в довідці № серії ІІА №2216313 про підозру у вчинені кримінального правопорушення не могла бути відображена у спірній довідці, оскільки не відноситься ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності; ані до інформації про відсутність (наявність) судимості; ані до інформації про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена сторонам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначив, що в оскаржуваній довідці містяться достовірні відомості та вона відповідає вимогам чинного законодавства. Також зазначив, що він не є реєстратором Реєстру та не має повноважень щодо внесення або видалення будь-якої інформації по кримінальним провадженням. А відтак просив суд відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Третя особа надала письмові пояснення, в яких заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що ГУ НП в Дніпропетровській області прав та інтересів позивача не порушувало та відповідно, не може нести відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач 12 січня 2021 року, з метою отримання довідки про наявність або відсутність судимості для подальшого працевлаштування звернулась до Департаменту інформатизації МВС України.

18.01.2021 департаментом інформатизації МВС України видана довідка ПОВНА № серії ІІА №2216313, наступного змісту: за обліками МВС громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка м. Охтирка, Сумська область, Україна, на території України станом на 15.01.2021 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження №0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили. Довідку видано для оформлення на роботу.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними шляхом вчинення неправомірних дій по внесенню до довідки відомостей, які не відносяться ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані до інформації про наявність або відсутність судимості, позивач звернувся з цим позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законами України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІІ, "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI, "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI, Положенням про Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.12.2015 №1572 (далі - Положення №1572).

Пунктом 1 Положення про Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України №1572, Департамент інформаційних технологій (далі - Департамент або ДІТ) Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерство або МВС) є структурним підрозділом апарату МВС, який здійснює, координує та контролює інформаційне забезпечення діяльності структурних підрозділів апарату Міністерства та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр.

За положеннями пункту 2 Положення №1572 Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, нормативно-правовими актами МВС, а також цим Положенням.

Підпунктом 25 пункту 8 Положення №1572 Департамент відповідно до покладених на нього завдань забезпечує надання громадянам інформації про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІІ кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

При цьому, відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до підпункту 9.9 пункту 9 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань №823/188 від 23.08.2002 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 09.09.2002 за №738/7026, інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією.

Умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми "Оперативно-довідкова картотека" єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 29.11.2016 №1256 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2017 за №22/29890 (далі - Порядок №1256).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1256 "довідка" - документ, який містить відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, та надається фізичній особі у відповідь на її запит.

У зазначеному пункті також визначено, що "персонально-довідковий облік" - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми "Оперативно-довідкова картотека" єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення.

Отже, системний аналіз вказаних положень дає підстави стверджувати про те, що довідка, яка надається Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України має містити інформацію за трьома напрямками, а саме:

1) про притягнення особи до кримінальної відповідальності;

2) про відсутність (наявність) судимості;

3) про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Як свідчить долучена до справи Довідка № серії ІІА №2216313, видана позивачу, крім належних до запитаної інформації даних про те, що за обліками МВС громадянинка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка м. Охтирка, Сумська область, Україна, на території України станом на 15.01.2021 не знатої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, зазначена ще й інша, не запитувана інформація, а саме: "Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження №0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили." (а.с. 14).

Суд зазначає, що вказана інформація, не могла бути відображена у довідці № серії ІІА №2216313, виданої ОСОБА_1 , оскільки не відноситься до інформації ані про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані про відсутність (наявність) судимості, ані про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Судом, з офіційного веб-порталу "Єдиний державний реєстр судових рішень", встановлено, що постановою Вищого антикорупційного суду від 27.02.2020 по справі №757/53363/18-к в межах кримінального провадження №0000499 клопотання обвинуваченої ОСОБА_1 про звільнення її від кримінальної відповідальності задоволено, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження №0000499 за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчинені злочину, передбаченого ст.366-1 КК України закрито.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки інформація, яка зазначена в довідці № серії ІІА №2216313, не відноситься до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності, про відсутність (наявність) судимості, про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, дії відповідача щодо видачі вказаної довідки із інформацією, яка не відповідає нормам діючого законодавства, є протиправними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2020 року (справа № 802/1587/18-а), від 18 грудня 2019 року у справі № 826/18484/16 та від 31 березня 2020 року у справі №818/2013/18.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій щодо використання шляхом зазначення у довідці № серії ІІА №2216313 наступних відомостей щодо ОСОБА_1 : "Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження №0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили.".

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати позивачу нову довідку, в якій зазначити відомості про наявність чи відсутність у позивача судимостей, без зазначення відомостей про наявність щодо неї порушених кримінальних справ або проваджень, суд зазначає наступне.

За змістом пунктів, 3 та 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправними дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправними дій, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Видача довідок про наявність або відсутність судимості є виключною компетенцією Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №804/4135/18.

Суд звертає увагу, що постановою КМУ №740 від 25.05.2006 затверджений Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, обов`язок ведення якого покладено на Державну судову адміністрацію України, відповідно до положень якого повний доступ до судових рішень мають судді, а також працівники апарату судів.

Так, судом було перевірено актуальну інформацію станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення та встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні будь-які судові рішення у кримінальних справах, ухвалені судами України щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

В даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Вирішуючи по суті вимогу про зберігання Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій відомостей у базі даних відносно позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 6 розділу 2 (Порядок внесення відомостей до Реєстру) Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Положення), затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції 05.05.2016 за №680/28810), обмін інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та базах даних Міністерства внутрішніх справ, здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3 розділу 1 Положення реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження.

Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України (пункт 4 розділу 1 Положення), яка відповідно до п. 5 розділу 1 Положення здійснює організацію взаємодії з базами даних Міністерства внутрішніх справ України та Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення реєстраторами Реєстру є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення працівники МВС України не являються реєстраторами Реєстру і, як наслідок, не мають можливості вносити чи видаляти інформацію по кримінальним провадженням.

Спільним наказом Генеральної прокуратури України та МВС України від 17.11.2012 №115/1046 затверджено Порядок взаємодії Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України щодо обміну інформацією з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційних систем органів внутрішніх справ (далі - Порядок).

Відпвідно до п. 1.5. Порядку обмін даними здійснюється інформаційно- телекомунікаційними засобами в електронному вигляді.

Отже, інфомацію щодо порушеного кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань заносять слідчі та керівники органів досудового розслідування. І у подальшому дана інформація відповідно до положень Порядку автоматично надходить до інформаційних систем МВС України. Таким чином, інформація по ОСОБА_1 не може бути відкоригована чи видалена працівниками МВС України, оскільки тільки при корегуванні слідчим вона автоматично корегується і в базі МВС України.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Згідно ст. 5 цього ж Закону, об`єктами захисту є персональні дані.

Частиною другою ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки.

Суд звертає увагу, що у разі виявлення особою недостовірних про неї даних, вона може на підставі пункту 6 частини другої статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних.

Доказів звернення позивача з вмотивованою вимогою щодо зміни або знищення персональних даних до будь-якого володільця та розпорядника персональних даних, зокрема, до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації, до матеріалів справи надано не було, у зв`язку з чим така позовна вимога є передчасною, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги щодо визнання протиправним зберігання даних.

За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року № 37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 257, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ), третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області в особі Управління інформаційно-аналітичної підтримки (вул. Троїцька, буд. 20-а, м. Дніпро, 49101, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо зазначення у довідці № серії ІІА № 2216313, відомостей, які не запитувалися, а саме: "Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження № 0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили".

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити з єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: "Разом з тим є особою, яку 04.05.2018 Генеральною прокуратурою України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, кримінальне провадження № 0000499 від 21.12.2016. Відомості про результати розгляду до МВС не надходили".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова