Справа № 120/7297/20-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2021 р. Справа № 120/7297/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: Глінчук К.О., Попик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: арбітражного керуючого ОСОБА_1

до: Міністерства юстиції України , Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький)

про: визнання протиправною надання згоди та визнання протиправним і скасування припису

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, арбітражний керуючий, позивач) до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ, міністерство, відповідач 1), Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький) (далі- ЦЗМУЮ (м.Хмельницький), управління, відповідач 2) із позовом, в якому просив:

- визнати протиправною надання згоди на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , згідно листа №428/27227-33-20/21.1 від 25.09.2020 р.;

- визнати протиправним та скасувати припис №35 від 16.11.2020 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Міністерством юстиції України надано згоду територіальному органу на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого під час виконання ним відповідних повноважень у справі про банкрутство ПП «Нафтотрейдінг» з питань, порушених у скарзі. Підставою для надання такої згоди стала скарга ТОВ «НК-Віфарт» щодо діяльності арбітражного керуючого.

На думку позивача, згода міністерства на проведення перевірки є протиправною, оскільки надана за результатом розгляду скарги, яка підписана неуповноваженою на те особою, адже на момент її підписання ОСОБА_2 на товаристві була відкрита ліквідаційна процедура, відповідно, керівником та підписантом був ліквідатор.

А отже згода надана МЮУ на проведення перевірки за наслідком розгляду скарги, підписаною неуповноважною на те особою є протиправна, як наслідок, припис винесений за наслідками незаконної перевірки підлягає скасуванню.

Ухвалою від 04.12.2020 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.12.2020 р. надійшов відзив Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), в якому просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що МЮУ надано згоду у відповідності до вимог чинного законодавства, як наслідок, проведена перевірка є правомірною. Під час перевірки виявлено порушення Кодексу України з процедур банкрутства , відтак, винесено спірний припис. Представник зазначає, що скарга підписана уповноваженою особою оскільки відповідне право підпису зареєстроване та відображено в ЄДРПОУ, відповідно, відомості є достовірними.

24.12.2020 р. МЮУ подано відзив, в якому вказав на правомірність наданої згоди, відповідно, і проведеної перевірки та прийнятого за її наслідком припису. Окремо зазначив, що згода не є правовим документом, що породжує певні наслідки та не порушує права позивача

Ухвалою від 01.02.2021 р. суд перейшов із спрощеного позовного провадження до загального, замінивши засідання для розгляду справи підготовчим та призначивши справу до розгляду на 03.03.2021 р.

03.03.2021 р. протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.04.2021 р.

Ухвалою від 03.03.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною згоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Представники відповідачів в задоволенні позову просили відмовити з підстав вказаних у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

9 вересня 2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла скарга ТОВ "НК-Віфарт" підписана ОСОБА_2 на дії арбітражного керуючого ОСОБА_1 щодо неналежного виконання обов`язків у справі № 902/1255/15.

За наслідками розгляду даної скарги Міністерство юстиції України листом №428/27227-33-20/21.1 від 25.09.2020 р. погодило Центрально-Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України (м.Хмельницький) проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним відповідних повноважень у справі про банкрутство ПП «Нафтотрейдінг».

В період з 28.10.2020 р. по 03.11.2020 р. Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (м.Хмельницький) проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , за наслідком чого складено довідку від 03.11.2020 р. за №35 в якій зафіксовано, що останнім допущено порушення ч.4 ст. 61, п.6 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

12.11.2020 р. Центрально-західним міжрегіональним управлінням юстиції (м.Хмельницький) складено акт №35, в якому зазначено, що позивачем допущено порушення ч.4 ст. 61, п.6 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

За наслідками перевірки та складеного акту винесено припис від 16.11.2020 р. № 35 щодо недопущення ОСОБА_1 у подальшій діяльності аналогічних порушень.

Не погоджуючись із спірним приписом та згодою МЮУ стосовно проведення позапланової перевірки, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправним надання згоди на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , згідно листа №428/27227-33-20/21.1 від 25.09.2020 р., суд керується та виходить з наступного.

Процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих (далі - перевірка) визначає Порядок здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2019 року № 3928/5 (далі - Порядок № 392/8/5).

Так, пунктами 9 -13 розділу 2 Порядку № 392/8/5 визначено, що позапланову перевірку проводить територіальний орган Мін`юсту за наявності згоди Мін`юсту на її проведення, крім випадків проведення позапланової перевірки з підстав, передбачених абзацами п`ятим, шостим пункту 6 цього розділу.

У разі надходження на адресу територіального органу Мін`юсту звернення фізичної чи юридичної особи щодо невиконання або неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього повноважень територіальний орган Мін`юсту надсилає відповідне звернення до Мін`юсту для вирішення питання щодо надання згоди на проведення позапланової перевірки.

Мін`юст аналізує звернення, які надійшли на його адресу, та, якщо з таких звернень вбачається необхідність здійснення додаткового контролю з боку органу контролю, проводить позапланову перевірку або погоджує проведення позапланової перевірки територіальному органу Мін`юсту.

Згода Мін`юсту на проведення позапланової перевірки надається територіальному органу Мін`юсту листом структурного підрозділу Мін`юсту, що забезпечує реалізацію повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ Мін`юсту), за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку № 392/8/5 встановлено, що арбітражний керуючий під час проведення перевірки зобов`язаний:

- допускати комісію до контори (офісу) арбітражного керуючого;

- забезпечувати у випадках, передбачених цим Порядком, доступ комісії для здійснення заходів контролю на територію боржника - юридичної особи або територію знаходження майна боржників юридичних та фізичних осіб;

- надавати на вимогу комісії потрібні документи та їх копії, засвідчені в установленому порядку, пояснення, довідки, відомості та інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки;

- виконувати вимоги органу контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 392/8/5, в останній день перевірки орган контролю складає та підписує довідку про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (додаток 7) у двох примірниках. Один примірник Довідки надається арбітражному керуючому, діяльність якого перевіряється, або його представнику, інший зберігається в органі контролю.

Пунктами 1-3, 9 розділу VI Порядку № 392/8/5 передбачено, що арбітражний керуючий має право протягом п`яти робочих днів після складання Довідки надати в письмовій формі свої пояснення, зауваження, заперечення до неї разом з необхідними документами або усунути виявлені під час перевірки порушення та надати інформацію про це комісії.

Орган контролю зобов`язаний протягом двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень до Довідки опрацювати надані арбітражним керуючим пояснення, зауваження, заперечення.

Комісія готує акт перевірки діяльності арбітражного керуючого (додаток 8) протягом: двох робочих днів з дня підписання Довідки, якщо арбітражний керуючий підписав Довідку без зауважень і заперечень; двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень до Довідки.

У разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі Акта перевірки виносить припис про недопущення повторних порушень (далі - Припис) (додаток 9) - щодо порушень, які не можуть бути усунені арбітражним керуючим, та/або розпорядження про усунення виявлених порушень (далі - Розпорядження) (додаток 10) - щодо порушень, які можуть бути усунені арбітражним керуючим.

Із процитованого видно, що позапланова перевірка діяльності арбітражного керуючого проводиться виключно за наявності згоди на її проведення наданої Мін`юстом, за наслідком якої складається акт і довідка, а в разі виявлення порушення - припис. При цьому, у досліджуваному випаду, підставою для надання згоди є скарга фізичної чи юридичної особи.

Надаючи оцінку згоді наданої МУЮ на проведення перевірки, слід зауважити, що ненормативний правовий акт завжди виражає волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні приписи; має офіційний характер, обов`язковий до виконання; спрямований на регулювання суспільних відносин; встановлює правову норму чи конкретне правовідношення; оформляється у визначеній формі; є юридичним фактом, що спричиняє певні правові наслідки.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Отже, враховуючи наведене та в контексті процитованих вище положень Порядку № 392/8/5, згода Мінюсту фактично є розпорядчим актом суб`єкта владних повноважень та відповідає критеріям акту індивідуальної дії, оскільки надана суб`єктом адміністративного права, стосується сфери державного управління, є обов`язковою до виконання, породжує права та обов`язки для конкретної особи та є обов`язковою для проведення позапланової перевірки.

Відтак, може бути предметом оскарження у адміністративному суді, відповідно, доводи МЮУ стосовно того, що така не актом індивідуальної дії не приймаються судом до уваги.

Разом з тим, надаючи оцінку правомірності спірної згоди, суд виходить з наступного.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі згоди на проведення перевірки і за наслідками такої перевірки прийнято припис, то ця згода як акт індивідуальної дії реалізована її застосуванням, а тому її оскарження після проведення перевірки не є належним способом захисту права позивача, оскільки наступне визнання її протиправною не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку є саме оскарження рішення/припису, прийнятого за результатами перевірки.

Відповідна правова позиція щодо оскарження акту індивідуальної дії, який вичерпав свою дію викладена в постанові ВС від 21.02.2020 р. у справі №826/17123/18.

Відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною надання згоди на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , згідно листа №428/27227-33-20/21.1 від 25.09.2020 р. не підлягають задоволенню з огляду на факт вичерпання останньою дії внаслідок реалізації. А отже, вимога заявлена до МЮУ не підлягає задоволенню.

Однак, визначаючись щодо вимог про визнання протиправним та скасування припису №35 від 16.11.2020 р., суд зазначає про те, що позивач не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність такого рішення.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, слід правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства.

Такий висновок узгоджується із висновком ВС у постанові від 21.02.2020 р. у справі №826/17123/18.

Так, підставою для проведення перевірки стало надання згоди, за наслідком розгляду скарги ТОВ "НК-Віфарт" підписаною ОСОБА_2 .

При цьому, позивач вказує, що ОСОБА_2 не уповноважена на підписання скарг від імені ТОВ "НК-Віфарт", оскільки на момент її підписання відкрито ліквідаційну процедури та призначено ліквідатором ОСОБА_3 , який є керівником товариства та уповноважений на підписання відповідних документів, в тому числі і скарг.

Надаючи оцінку даним доводам сторони позивача, суд вказує на таке.

Положеннями статей 58, 59 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

З дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо;

- строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав;

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

- відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

- продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом;

- скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

- припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута.

Протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до закону. Ліквідатор має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів у разі їх втрати.

Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

З аналізу процитованого видно, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута та повноваження керівника здійснює ліквідатор.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2020 р. у справі №910/1614/20 визнано ТОВ "НК-Віфарт" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_3 , припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 1.07.2020 р.

Отже, починаючи з 01.07.2020 р. уповноваженим керівником ТОВ "НК-Віфарт" є ліквідатор ОСОБА_3 .

Суд акцентує увагу, що скарга від імені ТОВ "НК-Віфарт" підписана 09.09.2020 р. ОСОБА_2 , яка не є ліквідатором товариства, а отже, в силу закону, станом на день підписання скарги не є уповноваженого особою від імені товариства вчиняти будь-які дії, в т.р. підписувати документи, звернення.

Стосовно доводів представників відповідачі, що дані про ОСОБА_2 як підписанта від імені товариства містились в реєстрі ЄДРЮОФОПГФ, суд вказує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а загальне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. При цьому, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи визначаються виключно Кодексом України з питань банкрутства, який і визначає наслідки визнання боржника банкрутом та уповноважену особу. Отже цей кодекс є спеціальним.

Відтак, суд доходить висновку, що МЮУ за відсутності на те правових підстав, а саме, за відсутності належним чином оформленої скарги, надано згоду на проведення позапланової перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1 , відповідно, сама перевірка проведена незаконно.

Порушення суб`єктом владних повноважень вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, незаконно призначена перевірка зумовлює протиправність прийнятого за її наслідками рішення. Відтак, прийнятий за результатами незаконної перевірки акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідну постанову по справі № 818/998/17 ВС прийняв 28.01.2020 р.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1681, 60 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 840,80г рн. (1/2 задоволених вимог) за рахунок .

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) від 16.11.2020 № 35 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91,м. Хмельницький , ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Арбітражний керуючий ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач 1: Міністерство юстиції України (вул. Городецького,13, м.Київ, )

Відповідач 2: Центрально-західне міжрегіональне управління юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91,м. Хмельницький , ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 12.04.21

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна