Справа № 522/19984/20
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/116/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), Інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції ГУНП в Одеській області Гальчинського Дмитра Івановича (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3353626 від 29.10.2020 року, яка була винесена інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в місті Одесі ГУНП в Одеській області Гальчинським Дмитром Івановичем, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, але представник Управління патрульної поліції в Одеській області надав відзив на позов, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясував, що у Постанові серії ЕАМ № 3353626 вказано про наступне: 29 жовтня 2020 року о 08:00:06 годин позивач керуючи автомобілем BMW державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Пироговська у м. Одеса, здійснив поворот ліворуч, перетнувши при цьому подвійну суцільну горизонтальну лінію розмітки 1.3., чим порушив п. 8.5.1. Правил дорожнього руху України, (далі - ПДР) порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності, чи не порушено права позивача при розгляді адміністративної справи, та інше. Оскільки ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У відповідності до п.1 р. ІII Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У п. 9, р. ІII Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

У п. 10, р. ІII Інструкції визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Статтею 258 КУпАП визначено те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Такі ж вимоги викладені в розділі IV п. 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року N 1376.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У своєму рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, у даному випадку розгляд справи правомірно відбувся за місцем знаходження Інспектора УПП в Одеській області.

Але, матеріали розгляду адміністративної справи на місці зупинки транспортного засобу та додаткові матеріали, які надані Управлінням патрульної поліції в Одеській області до Суду, не містять достатніх відомостей про факт вчинення правопорушення позивачем. Відсутні відомості щодо осіб, які були свідками та/або постраждалими.

Долучені Відповідачем до відзиву на позов відеофайли мають технічний дефект, який не дозволив їх переглянути та встановити усі обставини події, яка фіксувалася.

Тому, Суд не може констатувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці події відбувався без порушень прав Позивача, у тому числі й конституційних прав, які відповідно до Конституції України є непорушними.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано Суду інших належних допустимих доказів та не спростовано усіх тверджень Позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи.

Утім, Суд критично поставився до наступних тверджень Позивача про те, що він 29 жовтня 2020 року о 08:00:06 годин перебуваючи за кермом автомобілю BMW державний реєстраційний знак НОМЕР_1 рухався по вул. Пироговської у місті Одесі в напрямку залізничного вокзалу. На ділянці дороги від стику вулиці Пироговської та провулку Пироговського зустрічні напрямки руху автомобілів дійсно поділені подвійною суцільною горизонтальною лінією розмітки до стику з вулицею Маріїнською. Разом з тим, за будинком 11 по вул. Пироговській в районі повороту на вул. Маріїнську де виконувався маневр розвороту, подвійна суцільна горизонтальна лінія розмітки відсутня, а наявна переривчаста лінія, яку згідно ч.5 п.1 Розділу 34 ПДР України перетинати дозволяється з будь-якого боку.

Разом з тим, з урахуванням наявних у справі матеріалів, Суд не вважає за необхідне з`ясувати позицію Відповідача щодо можливості відновлення наданих відеозаписів, з огляду на наступне.

Судом взято до уваги, що у підготовчому провадженні, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, до матеріалів справи долучено витяг з національного стандарту України ДСТУ 2587:2010: «Безпека дорожнього руху. РОЗМІТКА ДОРОЖНЯ. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування.», затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (Держспоживстандарт) від 27.12.2010 № 590 «Про затвердження національних стандартів України, змін до національних стандартів України та скасування чинності нормативних документів» з наданням чинності з 1 квітня 2011 р., якій Позивач вважає важливим доказом у справі.

Згідно з пунктом 1.1 ДСТУ 2587:2010, цей стандарт поширюється на розмітку автомобільних доріг встановлює основні параметри, розміри, загальні технічні вимоги та правила застосування її на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах (далі - дорогах).

Відповідно до пункту 1.2 ДСТУ 2587:2010, стандарт відповідає вимогам європейських норм, а також Конвенції про дорожні знаки і сигнали та протоколу про розмітку доріг (1973 р.) до Європейської Угоди, що доповнює цю Конвенцію.

За приписом пункту 1.4 ДСТУ 2587:2010, вимоги цього стандарту є обов`язковими для застосування на дорогах, незалежно від форми їх власності та відомчої приналежності.

Більш того, частиною 1 статті 140 КУпАП передбачена відповідальність, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Проти залучення зазначеного національного стандарту України представник Відповідача, який отримав копію на підготовчому засіданні, не заперечував, та у подальшому матеріалів щодо можливості відступу від його використання або іншої оцінки, яка суперечить доводам Позивача, не надав.

Позивач під час судового засідання наполягав, що загалом вулиця Пироговська у м. Одеса має складний поперечний профіль дороги (ширину проїзної частини), у тому числі дві смуги руху на її початку, потім три смуги руху, а на кінцевій ділянці вулиці чотири смуги руху. Дорожній рух безпосередньо на ділянці вул. Пироговської на місці події організовано з поділом на три смуги руху, що виключає можливість нанесення на цій ділянці дороги розмітки з позначкою 1.3. Зазначену обставину підтверджено наданими фото з місця події.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР). У розділі 34 ПДР визначено, що горизонтальна розмітка має таке значення: «1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху».

Суд погоджується, що приведена Позивачем норма діючого ДСТУ 2587:2010, має аналогічний зміст та відтворена у розділі 34 ПДР, що робить її обов`язковою для виконання.

Згідно з пунктом 8.5-1. ПДР, дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Комплексно оцінюючи спірну ситуацію, Суд вважає, що відповідно до п.п. 5) п. 2 ст. 4 ЗУ «Про стандартизацію» державна політика у сфері стандартизації базується на збалансованому застосуванні, у тому числі принципу відповідності національних стандартів та кодексів усталеної практики законодавству.

Відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативних документів, до числа яких належать і національні стандарти, вважається її недоліком.

Тому, державний орган, до якого входить УПП в Одеській області не може уникати дотримання норми національного стандарту включеного до ПДР, що робить обов`язковим його застосування. А зазначена обставина не дозволяє вважати дорожню розмітку 1.3, наведену у розділі 34 ПДР, навіть рекомендованою на місці події.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Суд враховує, що приведений Позивачем, національний стандарт відповідає вимогам Конвенції про дорожні знаки і сигнали (Відень, 1968 р.) та Протоколу про розмітку доріг (1973 р.) до Європейської Угоди (1971 р.), що доповнює цю Конвенцію. Тобто, навіть у разі відсутності посилання на стандарт в ПДР, його застосування відповідає нормам міжнародного права, з якими погодилася держава Україна шляхом ратифікації, та є обов`язковим.

Суд бере до уваги доводи Позивача, що на цей час фахівцями відділу безпеки дорожнього руху ДП "ДерждорНДІ" завершено розроблення ДСТУ 2587:2021 "Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги", остаточна редакція проєкту якого передана в національний орган стандартизації для прийняття в установленому порядку. Стандарт розроблений на заміну діючого ДСТУ 2587:2010 з метою осучаснення вимог щодо застосування дорожньої розмітки з урахуванням кращої світової практики та "Конвенції про дорожні знаки і сигнали". Але й у цьому випадку зміни правил використання розмітки з позначкою 1.3 не передбачено. Зазначена обставина підтверджена повідомленням на офіційному сайті та може бути врахована Судом, як незалежний професійний висновок.

При цьому, фактично виключно єдиною підставою складання інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в Одеській області Гальчинським Д.І. Постанови серії ЕАМ № 3353626 від 29.10.2020 року була наявність перетину подвійної суцільної горизонтальної лінії розмітки 1.3, що нібито має наслідком порушення п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, Суд доходить до висновку, що дорожня розмітка 1.3. для поділу руху на дорогах з чотирма смугами руху, прямо не передбачена чинним законодавством для випадку, який розглядається на місці події - дільниці з трьома смугами руху, тому виконана з явним порушенням (недоліком).

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Сама по собі наявність Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не підтверджує факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За приписом ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З наведеного вбачається обов`язок Суду урахувати усі обставини, які мають значення для прийняття рішення та дотриматися необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

З досліджених матеріалів Суд не вбачає в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та не має підстав залишити рішення суб`єкта владних повноважень без зміни.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без зміни, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

З урахуванням правової позиції Відповідача та за відсутності доказів, щодо наявності інших перешкод (заборон) для маневрування (маневру), виконаного Позивачем, Суд вважає за необхідне визначитися щодо можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто відповідно до припису ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Аналогічні правові положення викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10.02.2000 р. № 2-рп/2000, відповідно до якого органи влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Таке неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 р. № 4-рп/2008, не лише забезпечує реалізацію принципу поділу влади, але й є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Такій процесуальний строк у даній справі вичерпано.

Тому, Суд не має підстав для прийняття рішення відповідно до п. 2 частини 3 ст. 286 КАС України щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Також, Суд враховує наявність Узагальненого науково-консультативного висновку з назвою «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності» Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, яка діяла відповідно до Положення про Науково-консультативну раду при Вищому адміністративному суді України, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.02.2013 № 2.

Зокрема, за результатами наукового аналізу зроблено висновок, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення" № 11 від 17.10.2014, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4. XI. 1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, Суд вважає, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування постанови серії ЕАМ № 3353626 від 29.10.2020 року, яка була винесена інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в місті Одесі ГУНП в Одеській області Гальчинським Дмитром Івановичем, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 19, 63 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, ст.ст. 227-228, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 250, 268-272, 286, 294 КАС України, ст.ст. 9, 23, 30, 33, 38 ч.2 ст. 122, ст.ст. 222, п. 7 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 254, 258, 268, 278, 280 КУпАП, Суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), Інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції ГУНП в Одеській області Гальчинського Дмитра Івановича (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати рішення суб`єкта владних повноважень - Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3353626 від 29.10.2020 року, яка була винесена інспектором 3 роти 1 батальйону УПП в місті Одесі ГУНП в Одеській області Гальчинським Дмитром Івановичем, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя

06.04.2021