Справа № 380/5379/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5379/20 пров. № А/857/1322/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Хітрень О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року (суддя Гулик А.Г., час ухвалення 15:41 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 12.11.2020р.),

в адміністративній справі №380/5379/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України,

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних їх визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) №9 від 12.06.2020 року, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій підполковника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , викладача кафедри інженерної техніки факультету бойового забезпечення військ Національної академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного, колишнього начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_2 Військово-морських сил Збройних Сил України.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних їх визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) від 12.06.2020 №9, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій підполковника ОСОБА_1 .

З рішенням суду першої інстанції від 04.11.2020р. не погодився відповідач Міністерство оборони України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, шо при прийнятті відповідного рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в діянні позивача, яке містило склад злочину, мав місце непрямий умисел ОСОБА_1 , а тому в розумінні п.8-1 Порядку №413 комісія обґрунтовано дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 умисного тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях і, відповідно, законно прийняла рішення щодо позбавлення його статусу учасника бойових дій.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 04.11.2020р. та винести нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 17.09.2014 по 01.06.2017 з перервами брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2018 №321/1 (а.с. 5).

ОСОБА_1 26.06.2015 року було видано посвідчення серії НОМЕР_3 , яким підтверджено право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 13).

Згідно витягу із протоколу №9 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій, учасників війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 12 червня 2020 року, ОСОБА_1 позбавлено статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 8-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413. Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 11.02.2019 (справа №241/1967/18) (а.с. 19-20).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до статей 4, 5 Закону №3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно п.19 ч.1 ст.6 Закону №3551-ХІІ (в редакції на момент надання позивачу статусу учасника бойових дій), учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому вказаного пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з абзацом другим пункту п.19 ч.1 ст.6 Закону №3551-ХІІ (в редакції Закону №2268-VIII від 18.01.2018), порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому вказаного пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому вказаного пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок №413).

Згідно пункту 8-1 Порядку №413, Комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій серед іншого у разі наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, є копія обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом, на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення (абзаци 6, 7 пункту 8-1 Порядку №413).

Також згідно абзаців 10-12 пункту 8-1 Порядку №413, Комісія або міжвідомча комісія в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій. Рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку. Комісія або міжвідомча комісія надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про позбавлення її статусу учасника бойових дій, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення учасника бойових дій вилучається або визнається недійсним.

Отже, однією з підстав позбавлення статуту учасника бойових дій є наявність копії обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом, на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення.

Тобто, визначальним у вказаній справі для правильного її вирішення є встановлення форми вини вчиненого злочину - у формі умислу або необережності.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для прийняття оскарженого рішення про позбавлення позивача ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій слугував вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 11.02.2019 у справі №241/1967/18, згідно з яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 425 Кримінального кодексу України та призначено покарання за частиною 3 статті 425 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі статті 86 КК України та статті 2 Закону України Про амністію у 2016 році позивача звільнено від відбування призначеного покарання за частиною 3 статті 425 КК України.

Частинами першою-третьою статті 425 Кримінального кодексу України передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, - карається штрафом від двохсот вісімдесяти п`яти до трьохсот двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років. Те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до семи років.

Згідно приміток до вказаної статті під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування. У статтях 425 та 426 цього Кодексу істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками за тієї самої умови вважається шкода, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Статтею 12 Кримінального кодексу України регламентовано класифікацію злочинів. Зокрема, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Таким чином, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1 був визнаний винуватим, є тяжким злочином.

Суд першої інстанції вірно врахував, що статтями 23-25 Кримінального кодексу України передбачено поняття вини та її форми, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, яка визначає його психологічний зміст і є необхідною умовою кримінальної відповідальності. Так, зазначено, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої вказаним Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

У вироку Першотравневого районного суду Донецької області від 11.02.2019 у справі №241/1967/18 вказано, зокрема, що 03.05.2017 відповідно до заздалегідь розробленої ОСОБА_1 схеми імітації смуги перешкод, недбало ставлячись до військової служби та неналежно виконуючи свої службові обов`язки через недбале ставлення до них, в умовах особливого періоду, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків в результаті можливої вражаючої дії тротилових зарядів замість імітаційних, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, достовірно знаючи про факт проходження особливого складу військової частини НОМЕР_2 під час подолання психологічної смуги перешкод у небезпечній близькості від місць визначених для встановлення тротилових зарядів, наказав особовому складу групи інженерного забезпечення, що був залучений до обладнання психологічної смуги перешкод 03.05.2017 та перебував у його прямому підпорядкуванні встановити тротилові заряди масою 200 грам та 400 грам, замість засобів імітації. 03.05.2017 близько 10 години 45 хвилин, група військовослужбовців, до складу якої входив розвідник-гранатометник розвідувального відділення розвідувального взводу батальйону морської піхоти ОСОБА_2 , розпочала рух з метою подолання психологічної смуги перешкод, що розташувалась с. Мелекіно Мангушського району Донецької області. Того ж дня, в період часу між 10 годиною 45 хвилин та 11 годиною 00 хвилин, під час проходження психологічної смуги перешкод, що розташувалась с. Мелекіно Мангушського району Донецької області, після отримання команди на зайняття кругової оборони, перебуваючи, у зв`язку із вказаною службовою недбалістю ОСОБА_1 , у небезпечній близькості від встановленого та заздалегідь пристосованого для здійснення підриву тротилового заряду вагою 200 грам, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 зупинив свій рух та в момент виконання команди направленої на імітацію кругової оборони опинився на місці вибуху тротилового заряду вагою 200 грам. Внаслідок вибуху, встановленого, тротилового заряду вагою 200 грам ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицьової травми-рани попередньо-лівої поверхні шиї у верхньому відділі, в області лівої щоки, в області верхньої повіки лівого ока, по передній поверхні шиї в нижнього відділі у зовнішнього кута правого ока, в потиличній області праворуч, садни, в скроневій області з права, в області лівої брови, в області лівої щоки, осколкові переломи верхньої ти нижньої щелеп, перелому кісток основи черепа, крововиливу в під м`які мозкові оболонки, дані тілесні ушкодження утворились не задовго до смерті, від дії вибухової хвилі в радіусі вибуху потужного вибухового пристрою, і, як ті, що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, стосовно живих осіб, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх утворення й тих, що призвели до смерті….

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наведена правова норма вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Разом із тим, розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Таким чином, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, щодо часу, місця та об`єктивного та суб`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Факт, встановлений вироком суду щодо суб`єктивного характеру злочинного діяння, а саме те, що злочин, який кваліфікований за частиною третьою статті 425 КК України, вчинений ОСОБА_1 з злочинною недбалістю, має преюдиційне значення при вирішенні даного спору.

Відтак, злочин, вчинений позивачем, є тяжким злочином, вчиненим з необережності, а саме, злочинної недбалості, що безпосередньо випливає з диспозиції норми статті 425 КК України та вказано у вироку від 11.02.2019р..

При цьому, судом зазначено, що спірне рішення Комісії від 12.06.2020 про позбавлення позивача статусу учасника бойових дій прийнято відповідно до пункту 8-1 Порядку №413, відповідно до якого підставою позбавлення статусу учасника бойових дій є наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Вказана норма містить вичерпні умови та обставини, за яких особа може бути позбавлена вказаного статусу, а саме наявність обвинувального вироку, який набрав законної сиди, за вчинення саме умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Судом встановлена наявність обвинувального вироку, який набрав законної сили, та вчинення ОСОБА_1 тяжкого злочину.

Попри те, як правильно вказав суд першої інстанції, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 425 КК України, є необережна форма вини, а тому дії позивача кваліфіковані вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 11.02.2019 у справі №241/1967/18 як дії, вчинені з необережності, а саме із злочинною недбалістю.

Колегія суддів приходить до висновку, що злочин, у якому позивач був визнаний винуватим, не є умисним, відтак і застосування Комісією при прийнятті рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій на підставі пункту 8-1 Порядку №413 є необґрунтованим, тобто таке рішення прийняте без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних їх визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) від 12.06.2020 №9, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій підполковника ОСОБА_1 , яке підлягає скасуванню.

Встановленим спростовуються доводи апеляційної скарги, що діяння позивача, яке містило склад злочину, вчинене з непрямим умислом ОСОБА_1 , відтак і не доводять правомірність прийняття оскарженого рішення.

Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних їх визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) від 12.06.2020 №9, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 не можна вважати правомірним, що є підставою для його скасування.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 04.11.2020 винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в адміністративній справі №380/5379/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 09.04.2021 року