Справа № 240/134/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Житомир

справа № 240/134/20

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, наказів та визнання протиправними дій і зобов"язання вчинити дії,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" звернулося до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.07.2020 за вх.№24349/20) просить:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо розгляду заяви ТОВ "Новограднафтотрейд" від 03.07.2019 за вх.№27120/6 на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місця оптової торгівлі поза межами строку, визначеного ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та щодо визначення терміну дії ліцензії №00314 з 08.08.2019 по 08.08.2024, замість терміну її дії з 01.07.2019 по 01.07.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України, оформлене листом від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15 про відмову у видачі ТОВ "Новограднафтотрейд" ліцензії на право оптової торгівлі пальним за наявності місця оптової торгівлі за заявою від 03.07.2019;

- визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 05.11.2019 №447 "Про проведення фактичної перевірки" та від 13.11.2019 №521 про продовження цієї перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 12.12.2019 № про застосування до ТОВ "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 500000 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 12.12.2019 № про застосування до ТОВ "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 34866,5 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 12.12.2019 № про застосування до ТОВ "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 180000 грн;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України вчинити дії по внесенню до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та до ліцензії №00314 на право оптової торгівлі ТОВ "Новограднафтотрейд" пальним, за наявності місць оптової торгівлі, змін щодо терміну дії цієї ліцензії з 01.07.2019 по 01.07.2024, замість визначеного терміну дії з 08.08.2019 по 08.08.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.11.2019 відповідачем проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" (далі - ТОВ "Новограднафтотрейд"). За результатами перевірки складено акт №53132/41460875 від 12.12.2019 (далі - акт перевірки) відповідно до висновків якого контролюючим органом встановлено: невідповідність даних обліку згідно з Х-звітом №4636 від 05.11.2019 та фактичних залишків пального в резервуарах №1738, №3468, №1637; здійснення підприємством оптової торгівлі без ліцензії з 01.07.2019 по 08.08.2019 через акцизний склад; необладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників та рівнемірів лічильників рівня пального у резервуарах; порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному державному реєстрі акцизних накладних.

Прийняті на підставі акту перевірки податкові повідомлення-рішення, №, №5 та № від 12.12.2019 вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного податкового законодавства.

Також зазначає, що Державна фіскальна служба України безпідставно визначила дату початку дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі - 08.08.2019, у зв"язку з несвоєчасним розглядом заяви позивача від 03.07.2019 про одержання зазначеної ліцензії.

Окрім того, вказує на протиправність підстав для проведення перевірки, оскільки незважаючи на те, що в наказі Головного управління Державної податкової служби у Житомирської області від 05.11.2019 №447 посадовим особам цього органу надавалося право на проведення перевірки лише строком на 10 діб, тобто по 14.11.2019, однак посадових осіб ТОВ "Новограднафтотрейд" було запрошено до податкового органу лише на 18.11.2019. При цьому, проведення фактичної перевірки - 05.11.2019 здійснено посадовими особами контролюючого органу без участі комерційного директора.

Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що посадові особи відповідача, зловживаючи своїми правами, діяли поза межами норм податкового законодавства, адже перевірка позивача закінчилася - 14.11.2019 та відповідно до п.86.5 Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки, тобто не пізніше 15.11.2019 зареєструвати акт фактичної перевірки.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

21.02.2020 Головне управління Державної податкової служби у Житомирської області надіслало до суду відзив на позовну заяву (за вх.№4601/20), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

28 лютого 2020 року Державна податкова служба України надіслала до суду відзив на позовну заяву (за вх.№5323/20), у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції вказує на те, що на звернення ТОВ "Новограднафтотрейд" від 03.07.2019 б/н (вх.ДФС від 03.07.2019 №27120/6) щодо отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, Державною фіскальною службою України листом від 29.07.2019 надано роз`яснення щодо недоліків у поданих документах.

Позивачу, у зазначеному листі, зауважено про те що заяву подано без зазначення адреси за якою розташований об`єкт оптової торгівлі, а також вказано, що товариством до пакету документів долучено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта по вул.Коростенська, буд.160, однак, статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995 передбачено, що для отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним разом із заявою, серед іншого, подають акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або інший документ.

Також зазначає, що ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику, зокрема, щодо пального - не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у Законі України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон №481) документів.

Державна податкова служба України пояснює, що суб"єкт господарювання має право здійснювати виробництво, зберігання, оптову або роздрібну торгівлю пальним без одержання ліцензії у паперовому вигляді з моменту оприлюднення Реєстру, оскільки норми Закону №481 та Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 19.06.2019 не містять вимоги щодо обов`язкового отримання ліцензій у паперовому вигляді для початку здійснення господарської діяльності у даній сфері.

Згідно з ухвалою суду від 23.06.2020 у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про заміну відповідача у справі відмовлено, залучено до участі у справі, як співвідповідача - Державну податкову службу України.

Згідно з протокольної ухвалою суду від 10.07.2020 продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів та відкладено розгляд справи до 18.08.2020.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 06.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 26.11.2020.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 10.07.2020 (за вх.№24349/20). Додатково наголошувала на тому, що оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки діяльності позивача не містить посилання на жодну інформацію про порушення ТОВ "Новограднафтотрейд" вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, реалізації та транспортування пального. Також не зазначено в межах яких заходів Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства, або на підставі яких відомостей/документів встановлені факти сумнівності операцій здійснених позивачем.

Окрім того, оскаржуваний наказ не містить конкретно визначеного календарними датами періоду діяльності, який підлягає перевірці, що також не відповідає вимогам Податкового кодексу України.

Щодо протиправності прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019 про застосування штрафних санкцій у розмірі 180000 грн, вказує, що оскільки станом на момент здійснення перевірки у ТОВ "Новограднафтотрейд" в оренді було лише 4 резервуари загальною місткістю 100 куб.м, а саме: 4 по 25 куб.м, на АЗС, обладнаній паливороздавальною колонкою, то позивачу не потрібно було обладнувати резервуари ще й витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та реєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019 про застосування штрафної/фінансової санкції у розмірі 34866,50 грн за порушення п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", представник позивача вказує, що дана норма передбачає відповідальність саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а не встановлення нестачі товару (паливно-мастильних матеріалів), яка у свою чергу фактично унеможливлює реалізацію цих товарів.

Також зазначає, що в акті фактичної перевірки та додатку до нього (відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (станом на 05.11.2019) не зазначено інформації щодо методів та способів за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає Інструкція №281/171/578/155, а тому її результати не можуть вважатися достовірними.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019 про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 500000 грн за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", представник позивача наголошує на тому, що вказане порушення виникло у зв"язку з безпідставною невидачею Державною фіскальною службою України протягом встановленого законодавством строку ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місця оптової торгівлі, при тому, що оплата за неї була здійснена ще 27.06.2019.

Представник відповідача - Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 21.02.2020 (за вх.№4601/20).

В обґрунтування зазначав, що як підстава для проведення перевірки у наказі від 05.11.2019 №447 "Про проведення фактичної перевірки" зазначені п.п. 80.2.2, 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, тобто зазначено підставу проведення фактичної перевірки.

Вказує, що відповідно до наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 13.11.2019 №521 продовжено строк проведення фактичної перевірки ТОВ "Новограднафтотрейд" на 5 діб. Відповідно до підпункту 82.3.1 пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України проведення фактичної перевірки продовжується не більше як на 5 діб за заявою суб`єкта господарювання. ТОВ "Новограднафтотрейд" звернулось до контролюючою органу із заявою від 13.11.2019 №24 (вх.№2228/6 від 13.11.2019) з проханням продовжити термін проведення фактичної перевірки у зв`язку з обмеженістю часу на підготовку для перевірки необхідних документів.

Також зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необгрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки.

Щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № про застосування фінансових (штрафних) санкцій в сумі 180000 грн вказує на те, що на момент проведення фактичної перевірки акцизний склад позивача, складався з резервуарів, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, оскільки становить - 1900 куб. метрів. Зазначає, що оскільки договори суборенди від 03.01.2019 припинено/розірвано з 31.10.2019, тому в ході перевірки встановлено та відображено в актів перевірки відсутність забезпечення обладнанням та відсутність реєстрації резервуарів 1-7 в Єдиному державному реєстрі та 2 місць відпуску пального наливом з акцизного складу.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № про застосування фінансових (штрафних) санкцій в сумі 34866,50 грн, вказує, що в ході перевірки встановлено, що станом на 05.11.2019 посадовими особами контролюючого органу разом з працівниками АЗС здійснено перевірку фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах, в результаті чого встановлено нестачу пального, яка склала 697,33 літрів на суму 17433,25 грн.

Щодо обґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № про застосування фінансових (штрафних) санкцій в сумі 500000 грн, зауважує на тому, що в ході проведення перевірки встановлено, що в ліцензії на право здійснення оптової торгівлі пальним визначено термін дії з 08.08.2019 по 08.08.2024. При цьому, ТОВ "Новограднафтотрейд" здійснювало оптову торгівлю до моменту отримання відповідної ліцензії.

Державна фіскальна служба України та Державна податкова служба України у судове засідання 22.01.2021 своїх уповноважених представників до суду не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Державна фіскальна служба України відзиву на позовну заяву, у встановлений судом строк, до суду не надіслала.

У ході судового розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача та представника відповідача - Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи, та відповідно до протокольної ухвали суд на місці ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з урахуванням положень ст.193 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" (далі - ТОВ "Новограднафтотрейд" () зареєстроване як юридична особа з 14.07.2017 за юридичною адресою: вул.Промислова, буд.3, с.Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область. Основний вид діяльності згідно з КВЕД: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібними паливом і подібними продуктами (т. 1 а.с.20-23).

03 липня 2019 року ТОВ "Новограднафтотрейд" звернулося до Державної фіскальної служби України із заявою на одержання ліцензії (дубліката ліцензії) на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі (за вх. № 27120/6) за адресою: 11742, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3. (т.1 а.с.75).

До заяви позивачем було додано пакет документів, що не заперечується відповідачами, а саме:

- платіжне доручення №1060 від 27.06.2019 про внесення плати за ліцензію на право оптової торгівлі пальним (т.1 а.с. 19);

- копію розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 24.12.1998 №301 "Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта" (т.1 а.с.76);

- копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №556680 від 17.07.2008 (т.1 а.с.79-80);

- копію акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 09.10.1998 (т.1 а.с. 77-78);

- копію акту прийому-передачі нерухомого майна до Статутного капіталу ТОВ "Вектор- Петрол" від 11.10.2016 (т.1 а.с. 81);

- копію договору оренди №01.09-18 від 01.09.2018 (т.1 а.с. 82-84);

- копію акту приймання-передачі об`єкту оренди в оренду від 01.09.2018 (т.1 а.с.85);

- копію рішення 26 сесії ІV скликання Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області "Про перейменування вулиць по Наталівській сільській раді" від 09.12.2005 (т.1 а.с. 87).

Листом від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15 Державна фіскальна служба України повідомила позивачу про наявності недоліків у поданих на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі пальним, документах (т.1 а.с.90-92).

У зазначеному листі вказано, що питання про видачу ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, буде розглянуто після надходження до Державної фіскальної служби України необхідних документів, оскільки до заяви додано не повний пакет документів, зокрема:

- у заяві не вказано адресу місця оптової торгівлі пальним;

- до пакету документів долучено Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: с.Наталівка, вул.Промислова, 3, Наталівської сільської ради, Новоград-Волинського району Житомирської області, виданий промислово-технічній компанії у вигляді ТОВ "Агромат" та договір оренди автозаправної станції та складу нафтопродуктів за вищевказаною адресою. Разом з цим до пакету документів долучено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкта по вул.Коростенська, буд.160 у м.Новоград-Волинському.

Зважаючи на вказані зауваження, ТОВ "Новограднафтотрейд" повторно звернулось до Державної фіскальної служби України із заявою від 01.08.2019 (вх.№32264/6) на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, за адресою: 11742, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3 (т. 1 а.с.210).

За результатами розгляду вказаних документів Державна фіскальна служба України 08.08.2019 видала позивачу ліцензію №00314 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, визначивши термін дії з 08.08.2019 по 08.08.2024 (т.1 а.с. 204-205).

05 листопада 2019 року посадовими особами Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області "Про проведення фактичної перевірки" від 05.11.2019 №447 та направлень на перевірку від 05.11.2019 №560 та №561, проведена фактична перевірка ТОВ "Новограднафтотрейд" з 05 листопада 2019 року тривалістю 10 діб, за період діяльності з 01.07.2019, за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об"єктів права власності: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3, щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні торгівлі підакцизними товарами (т.1 а.с. 24-25, 26, 27).

Вказаний наказ було вручено 05.11.2019 головному бухгалтеру ОСОБА_1 та пред`явлено направлення на перевірку №560 від 05.11.2019 і №561 від 05.11.2019, про що свідчить підпис головного бухгалтера ОСОБА_1 на зазначених направленнях.

За результатами фактичної перевірки складено акт №53/32/41460875 від 18.11.2019 з питань додержання суб"єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов"язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним (далі - акт перевірки) (т.1 а.с. 28-30).

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем:

- п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг", що полягає у невідповідності даних обліку згідно з Z-звіту №4636 від 05.11.2019 та фактичних залишків пального в резервуарах №1737, №3468, №1637 згідно з проведеними замірами та розрахунками на 697,33 літрів на суму 17433,25 грн;

- ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального", у зв"язку з встановлення факту оптової торгівлі пальним без ліцензії на даний вид діяльності з 01.07.2019 по 08.08.2019 через зареєстрований акцизний склад, встановлено, що у вказаний період ТОВ "Новограднафтотрейд" реалізовано 3107952,6 л дизельного пального;

- пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 підрозділу 5 розділу ХХ Прикінцевих положень Податкового кодексу України, з підстав встановлення факту не обладнання та відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів лічильників рівня пального у резервуарі, розташованому на акцизному складі за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3;

- п.231.6 ст.231 Податкового кодексу України з підстав порушення граничних термінів реєстрації акцизних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних на 244,46 літрів.

Керуючий директор ТОВ "Новограднафтотрейд" відмовився під підписання акту про результати фактичної перевірки, що підтверджується актом відмови від підписання матеріалів перевірки, а саме акту про результати фактичної перевірки від 18.11.2019 №53/32/41460875 (т. 1 а.с.58).

Відповідач, відповідно до вимог пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України, листом від 19.11.2019 №412/6/06-30-32-05-10 направив на адресу позивача примірник акту про результати фактичної перевірки (т.1 а.с.56, 57).

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області 12.12.2019 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 34866,50 грн (т.1 а.с.62);

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем адміністративний штраф та інші санкції у розмірі 500000 грн (т.1 а.с. 61);

- податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем акцизний податок на пальне у розмірі 180000 грн (т.1 а.с. 63).

Не погоджуючись із діями Державної фіскальної служби України розгляду заяви на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі; з наказом Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про проведення фактичної перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 05.11.2019 №447 "Про проведення фактичної перевірки" та №521 від 13.11.2019 про продовження цієї перевірки, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За приписами вказаної норми права фактична перевірка проводиться, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", які покладені на відповідача.

Відповідно до п.п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Позивач вказує, що наказ про проведення фактичної перевірки від 05.11.2019 №447 не містить одного з обов`язкових реквізитів, передбаченого вказаною нормою права, зокрема періоду, який підлягав перевірці під час здійснення фактичної перевірки.

Суд зауважує, що незазначення періоду, який підлягав перевірці, є недоліком такого наказу, однак враховуючи предмет перевірки (дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні торгівлі підакцизними товарами), в оскаржуваному наказі №447 від 05.11.2019 вказано, що фактична перевірка здійснюється за період діяльності з 01.07.2019 (т.1 а.с. 24-25).

Судом встановлено, що наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області №447 від 05.11.2019 "Про проведення фактичної перевірки" ТОВ "Новограднафтотрейд" відповідає вимогам, що передбачені до його змісту п.п. 81.1 ст. 81 ПК України, зокрема, містить: дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адреса об`єкта; мета перевірки - дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні торгівлі підакцизними товарами; підстави для проведення перевірки (пп.20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.2 та пп.80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України); дату початку перевірки (05.11.2019), тривалість перевірки (10 діб), об`єкт (місце фактичного провадження платником податків діяльності: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3).

Підставою для проведення фактичної перевірки позивача у наказі №447 від 05.11.2019 зазначено п.п. 80.2.2 та пп. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України (т.1 а.с.24-25).

Відповідно до п.п. 80.2.2 та пп. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Перед початком фактичної перевірки працівниками відповідача пред`явлено головному бухгалтеру ТОВ "Новограднафтотрейд" службові посвідчення, направлення на проведення фактичної перевірки від 05.11.2019 №560 і №561, та вручено копію наказу від 05.11.2019 №447, що підтверджується відповідними підписами у направленнях (т.1 а.с. 26, 27).

Вказані направлення на перевірку є дійсними, оскільки підписані в.о. заступника начальника контролюючого органу та скріплені печаткою контролюючого органу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказ на проведення перевірки, та направлення на перевірку оформлені у відповідності до вимог п.81.1 ст.81 ПК України, які до початку проведення перевірки вручені під підпис головному бухгалтеру ТОВ "Новограднафтотрейд", як уповноваженому представнику позивача, тому суд дійшов висновку, що податковим органом правомірно розпочато вказану вище перевірку.

Окрім того, винесення податковим органом наказу про призначення перевірки безпосередньо не порушує права та законні інтереси платника податків, акт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для здійснення повноважень контролюючого органу.

Що ж стосується позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу №521 від 13.11.2019 "Про продовження термінів проведення перевірки ТОВ "Новограднафтотрейд", суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що згідно з наказом №447 від 05.11.2019 передбачено проведення фактичної перевірки позивач терміном 10 діб (тобто з 05.11.2019 по 14.11.2019), проте, термін проведення перевірки продовжувався відповідно до наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 13.11.2019 №521 "Про продовження термінів проведення фактичної перевірки ТОВ "Новограднафтотрейд"" з 14.11.2019 на 5 діб (т.2 а.с. 28, 30).

Відповідно до п.82.3 та п.п. 82.3.1 п.82.3 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб. Підставами для подовження строку перевірки є: заява суб`єкта господарювання (у разі необхідності подання ним документів, які стосуються питань перевірки).

Як свідчать матеріали справи, позивачем 13.11.2019 написано заяву на продовження терміну проведення фактичної перевірки на 5 діб у зв"язку з обмеженою кількістю часу на підготовку до перевірки необхідних документів (т.2 а.с. 33).

З огляду на системний аналіз зазначених норм, продовження строків проведення фактичної перевірки проводиться за рішенням керівника контролюючого органу, що і було виконано Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області.

Відповідно до п.п. 1.3.4 п.1.3 Методичних рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів ДФС при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014 за №22, при виданні наказу про продовження термінів проведення документальної виїзної та фактичної перевірки нові направлення на перевірку не виписуються. Про продовження строків перевірки вказується у направленнях, що виписувались на проведення перевірки, із зазначенням основних реквізитів наказу та кількості робочих днів (діб), на які продовжено перевірку.

Відповідний запис міститься на направленнях на перевірку №561 та №560 від 05.11.2019, що подані до суду Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області та містять підпис уповноваженої особи позивача про ознайомлення з їх змістом (т.2 а.с. 31, 32).

Відтак судом не встановлено порушення порядку проведення фактичної перевірки та недоліків оскаржуваних наказів.

На противагу доводам відповідача, що допуск до проведення перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки, суд зазначає.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) сформував правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 05.11.2019 №447 "Про проведення фактичної перевірки" та наказу №521 від 13.11.2019 про продовження перевірки ТОВ "Новограднафтотрейд", не підлягають задоволенню у зв"язку з безпідставністю.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України щодо розгляду заяви ТОВ "Новограднафтотрейд" від 03.07.2019 за вх.№27120/6 на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі, та прийнятого за результати його розгляду рішення, оформленого листом від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 191.1.13 п. 191.1 ст.191 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Статтею 1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року №222-VIII (далі - Закон України № 222) визначено, що ліцензування - це засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Згідно з п.7 ст. 7 Закону України № 222 виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального ліцензуються відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року №2628-VIII внесено зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року № 481 (далі - Закон України №481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набрали чинності з 1 липня 2019 року.

Отже, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування, зокрема, оптової торгівлі пальним.

Відповідно до положень ст.15 Закону України №481 ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 31, 37 ст. 15 Закону України №481 визначено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки

Відповідно до частин 39 і 40 ст. 15 Закону України №481 відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла (ч.43 ст. 15 Закону України №481).

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства (ч. 44 ст. 15 Закону України №481).

Отже, законодавством чітко встановлено перелік документів які треба надати для отримання ліцензії, встановлено заборону щодо вимагання інших документів, крім зазначених у Законі України №481.

Зі змісту листа Державної фіскальної служби України 29.07.2019 № 35895/6/99-99-12-01-01-15 слідує, що підставами для відмови у видачі запитуваної ліцензії слугували висновки відповідача щодо ненадання позивачем ряду документів, а саме: у заяві не вказано адреса місця оптової торгівлі пальним; до пакету документів долучено Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: с.Наталівка, вул.Промислова, буд.3, Наталівської сільської ради, Новоград-Волинського району Житомирської області, виданий промислово-технічній компанії у вигляді ТОВ "Агромат" та договір оренди автозаправної станції та складу нафтопродуктів за вищевказаною адресою, разом з цим до пакету документів долучено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкта по вул.Коростенська, буд.160 у м.Новоград-Волинському.

Відповідно до ч. 1 ст. 796 Цивільного кодексу України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Представник позивача, пояснила, що документом який підтверджував те, що закінчений будівництвом об`єкт по вул. Коростенській, 160 у м.Новограді-Волинському знаходився на перейменованій вул.Промисловій, 3 в с.Наталівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, є додане до заяви від 03.07.2019 рішення 26 сесії ІV скликання Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району, Житомирської області від 09.12.2005 "Про перейменування вулиць по Наталівській сільській раді".

Окрім того, суд зауважує, що на копії акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об"єкта до експлуатації від 09.10.1998, що надана позивачем в додатках до заяви від 03.07.2019 на одержання ліцензії та міститься в матеріалах справи, наявний штамп за підписом посадової особи Комунального підприємства "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради", із наступним змістом: "Рішенням виконкому Наталівської сільської ради 26 сесії ІV скликання від 09.12.2005 будинок №160 по вул.Коростенській перейменовано в №3 по вул.Промисловій с.Наталівка" (т.1 а.с. 77-78).

З огляду на досліджені судом обставини у справі, суд дійшов висновку, що доводи Державної фіскальної служби України про неподання позивачем повного пакету документів та наявність у них протиріч, є необґрунтованими та безпідставними.

Що ж стосується твердження Державної фіскальної служби України про не зазначення позивачем у заяві від 03.07.2019 адреси місця оптової торгівлі пальним, суд вказує наступне.

Відповідно до форми заяви на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, суд акцентує увагу на тому, що відсутній окремо вказаний рядок (вимога) щодо зазначення (заповнення) адреси місця оптової торгівлі пальним. Форма зазначеної заяви передбачає обов"язковість зазначення - "місця знаходження, телефону, факсу, місця проживання суб"єкта господарювання - фізичної особи", що і було вказано ТОВ "Новограднафтотрей", як у заяві від 03.07.2019, так і в заяві 01.08.2019.

Проте, за результатами розгляду заяви від 03.07.2019 Державна фіскальна служба України вказала про зазначений вище недолік, однак, як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду аналогічно заповненої заяви від 01.08.2019 прийнято позитивне рішення про видачу ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" №222-VIII від 02.03.2015 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України №222) підставою для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії за результатом розгляду заяви про отримання ліцензії є: 1) встановлення невідповідності здобувача ліцензії ліцензійним умовам, встановленим для провадження виду господарської діяльності, зазначеного в заяві про отримання ліцензії; 2) виявлення недостовірності даних у підтвердних документах, поданих здобувачем ліцензії. Виявленням недостовірності даних у підтвердних документах, поданих суб`єктом господарювання до органу ліцензування, є встановлення на момент подання документів здобувачем ліцензії чи ліцензіатом наявності розбіжності між даними, наведеними у них, та фактичним станом цього суб`єкта господарювання. Не вважаються недостовірними дані, підстава наведення яких суб`єктом господарювання не могла бути для нього завідомо неналежною.

Однак, положення ч. 3 ст.13 Закону України №222 не містять такої підстави для відмови у видачі ліцензії, як неподання повного переліку документів для отримання ліцензії.

Жодних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ч.3 ст.13 Закону України №222 для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії відповідачем до суду не надано.

Підстави, за яких орган відмовляє у видачі ліцензії, визначені законом. Якщо такі підстави відсутні, орган повинен видати ліцензію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати ліцензію або не надати (відмовити).

Таким чином, відповідачем в порушення вимог ч. 3 ст.13 Закону України №222 було відмовлено позивачу у видачі ліцензії з підстав, не передбачених законодавством.

При цьому, відповідачем було відмовлено позивачу у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним листом від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України №222 у рішенні про відмову у видачі ліцензії зазначаються: 1) реквізити заяви про отримання ліцензії; 2) вид господарської діяльності, зазначений здобувачем ліцензії у заяві про отримання ліцензії; 3) найменування та ідентифікаційний код юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або прізвище, ім`я, по батькові та реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (серія та номер паспорта для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомила про це відповідний контролюючий орган та має відмітку у паспорті); 4) перелік та опис підстав (обґрунтування) для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії; 5) пропозиції щодо усунення відповідних недоліків, які мають бути викладені в однозначній, зрозумілій та достатній для виконання здобувачем ліцензії формі.

Зважаючи на системний аналіз наведених норм права слідує, що за результатами розгляду заяви про видачу ліцензії, відповідач має видати ліцензію або прийняти рішення про відмову в її видачі.

В межах спірних правовідносин позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з відповідною заявою на одержання ліцензії.

За наслідками розгляду заяви на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним суб`єкт владних повноважень мав прийняти відповідне управлінське рішення, а не направляти позивачу відповідь у формі листа.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Державною фіскальною службою України, як суб`єктом владних повноважень, допущено протиправні дії щодо розгляду поданої позивачем заяви від 03.07.2019 на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, результатом яких став лист від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15 про відмову у видачі ТОВ "Новограднафтотрейд" ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі.

Щодо позовних вимог про визначення терміну дії ліцензії №00314 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, з 01.07.2019 по 01.07.2024, замість терміну її дії з 08.08.2019 по 08.08.2024 та зобов"язання Державної фіскальної служби України вчинити дії по внесенню до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та до ліцензії №00314 ТОВ "Новограднафтотрейд" на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі, змін щодо терміну дії цієї ліцензії "з 08.08.2019 по 08.08.2024" на "з 01.07.2019 по 01.07.2024", суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 15 Закону України № 481 ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Враховуючи, що відповідну заяву на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним позивачем повторно було подано 01.08.2019, то кінцевий строк для прийняття рішення щодо видачі ліценції або відмову у її видачі - 20.08.2019.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 08.08.2019 Державною фіскальною службою України видано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, за реєстраційним номером №00314, суб`єкту господарювання - ТОВ "Новограднафтотрейд", терміном дії з 08.08.2019 до 08.08.2024, за адресою місця торгівлі - Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, буд.3, тобто в межах 20 календарних днів, відповідно до ст.15 Закону України №481.

Відтак у суду є всі підстави вважати, що відповідачем правомірно, в межах строку, визначеного правовими нормами, видано ліцензію на право оптової торгівлі пальним із терміном дії з 08.08.2019 до 08.08.2024.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені судом обставини справи, підстави для визнання неправомірними дій Державної фіскальної служби України щодо визначення терміну дії ліцензії №00314, у суду відсутні.

При цьому, суд враховує, що визначення відповідачем строку дії ліцензії №00314 - з 08.08.2019, а не з 01.07.2019, стало підставою для застосування штрафних санкцій за наслідками фактичної перевірки позивача, що в свою чергу є предметом позову у даній справі.

Правомірність здійснення платником податків діяльності без ліцензії, у разі здійснення такої діяльності, перевіряється в межах оскарження податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019, яким до платника податків застосовані відповідні санкції.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З огляду на висновки суду щодо неналежного розгляду заяви позивача від 03.07.2019 на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним та, зважаючи на її видачу 08.08.2019, дійшов висновку, що зобов`язання Державної фіскальної служби України (правонаступник - Державна податкова служба України) повторно розглянути заяву ТОВ "Новограднафтотрейд" про видачу ліцензії або зобов"язаня видати ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, не забезпечить у спірному випадку справедливої сатисфакції та належного відновлення порушеного права позивача, оскільки ліцензія на право оптової торгівлі пальним позивачу вже видана.

При вирішенні питання про належний спосіб захисту порушеного права суд у кожному конкретному випадку необхідно виходити з того, що такий захист повинен найбільш повно відповідати меті (цілі), задля досягнення якої був направлений позов.

Суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду з позовними вимогами про зміну терміну дії ліцензії позивач обґрунтовує наявність порушеного права лише наслідками дій контролюючого органу щодо неналежного розгляду заяви позивача від 03.07.2019, які призвели до безпідставного накладення штрафу у сумі розміром 500000 грн, відповідно до податкового повідомлення-рішення №, що в свою чергу є предметом позову у даній справі.

Таким чином, позивачем реалізовано право на судовий захист щодо відновлення порушеного права за наслідками неналежного розгляду заяви на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним шляхом оскарження дій суб"єкта владних повноважень та податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Окрім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підставі для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій суб"єктів владних повноважень, щодо визначення терміну дії ліцензії №00314 та зобов"язання внести відповідні зміни.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем адміністративний штраф та інші санкції у розмірі 500000 грн, у зв"язку з встановленням факту оптової торгівлі пальним за відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України №481 оптова торгівля пальним - діяльність з придбання та подальшої реалізації пального зі зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам; місце оптової торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі/та зберігання пального на праві власності або користування.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України №481 оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до ч.8 ст.15 Закону України №481 суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Таким чином, Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" чітко визначено, що оптова торгівля пальним, за наявності місць оптової торгівлі пальним - окремий вид діяльності, який передбачає отримання відповідної ліцензії, та визначається як діяльність з придбання та подальшої реалізації пального іншим суб`єктам господарювання, яка здійснюється за наявності місць (території), на яких розташовані ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі пальним. При цьому, у разі здійснення оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі ліцензія отримується на кожне таке місце з зазначенням адреси такого місця в ліцензії.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 19.06.2019 №545, яка набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01 липня 2019 року, внесено зміни до пункту 6 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609 (далі - Перелік органів ліцензування), згідно з яким Державна фіскальна служба України є органом ліцензування виду господарської діяльності - оптової торгівля пальним.

Виходячи із норм Закону України №481 та Переліку органів ліцензування, Державна фіскальна служба України мали право видавати ліцензії на оптову торгівлю пальним з 01 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні оптового продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу. При цьому за приписами статті 15 Закону №481 ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

З наведеного випливає, що за таких умов порушується встановлений абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222 принцип державної політики у сфері ліцензування, за яким при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, передбачається строк для реалізації цих змін не менше двох місяців. Цей строк необхідний як для держави для унормування змін у правовідносинах, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Визначення лише з 01 липня 2019 року Державної фіскальної служби України органом ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановлення для суб`єктів господарювання строку для приведення своєї діяльності у відповідність до вимог закону є порушенням сприятливого та справедливого балансу між державними та приватними інтересами.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 "Рисовський проти України" (заява №29979/04), Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

У пункті 74 рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.

Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведений вище аналіз законодавства вказує на те, що Законом України №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на оптову торгівлю пальним, та лише з 01 липня 2019 року визначено, що Державна фіскальна служба України є органом ліцензування виду господарської діяльності - оптової торгівля пальним (постанова Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545). Таким чином, позивач міг оцінювати днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачу ліцензії відповідачем саме 01 липня 2019 року, як це визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №545.

За таких обставин склалися умови, за яких суб`єкти господарювання в умовах нечіткості закону позбавлені можливості здійснювати діяльність на підставі виданих їм ліцензій вже з 01 липня 2019 року.

При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги положення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, згідно з яким у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та пункту 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд наголошує, що до 01 липня 2019 року Закон №481 не передбачав ліцензування оптової торгівлі пальним. Фактично редакція цього Закону зі змінами та доповненнями, внесеними Законом №2628-VIII, розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України лише 19 червня 2019 року визначив орган ліцензування, який видаватиме ліцензії на право оптової торгівлі пальним за місцем торгівлі, обумовивши дату набрання чинності своєю постановою - 01 липня 2019 року.

Тобто створені для добросовісних платників податків перешкоди в господарюванні і призвели до накладення штрафу на ТОВ "Новограднафтотрейд", що в свою чергу порушує права суб`єкта господарювання та ставить його в поле правової невизначеності економічного тягаря щодо відсутності можливості реалізовувати товар та нести відповідні збитки.

Таким чином двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах не був дотриманий, що привело до несприятливих наслідків для підприємства.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "Новограднафтотрейд" не мало умислу не отримувати ліцензію на оптову торгівлю пальним. Більше того, станом на дату проведення перевірки - 05.11.2019, у позивача була наявна ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, №00314 терміном дії з 08.08.2019 по 08.08.2024 (т.1 а.с. 204-205).

Також, суд звертає увагу, що ТОВ "Новограднафтотрейд" здійснив плату за ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, ще 27.06.2019 згідно з платіжним дорученням №1060, тобто до 01.07.2019 (дату з якої запроваджено ліцензування оптової торгівлі пальним) (т.1 а.с. 19).

Отже неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним рішенням про застосування фінансових санкцій.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до змісту акту перевірки контролюючим органом встановлено факт оптової торгівлі пальним без ліцензії на даний вид діяльності, саме з 01.07.2019 по 08.08.2019 через зареєстрований акцизний склад (склад ПММ) №1007875, що розташований за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, буд.3, реалізовано 3107952,6 літрів дизельного пального за кодом УКТ ЗЕД , та вказано, що про кількість реалізованого дизельного пального свідчать видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, та видаткові акцизні накладні, що складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних (т.1 а.с. 29).

Проте зазначені висновки контролюючого органу є безпідставними, оскільки під час розгляду справи відповідачами, як суб"єктами владних повноважень, не доведено суду правомірність висновків акту перевірки щодо встановлення саме оптової торгівлі пальним. Адже, як свідчать матеріали справи, позивач за однією адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, буд.3 здійснює також роздрібну торгівлю пальним за наявності відповідної ліцензії на право здійснення вказаної господарської діяльності (т. 1 а.с. 71-72, 73).

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Саме такий підхід значно посилює позиції невладної особи, якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень.

Суд вказує, що під час розгляду справи Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області не було надано суду беззаперечних доказів реалізації ТОВ "Новограднафтотрейд" в період з 01.07.2019 по 08.08.2019 пального саме шляхом оптової торгівлі.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № про застосування до ТОВ "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 34866,5 грн за порушення п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суд зазначає наступне.

Під час фактичної перевірки господарської діяльності позивача встановлено ведення з порушенням порядку, встановленого законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: 05.11.2019 встановлено невідповідність даних обліку згідно з Х-звіту №4636 від 05.11.2019 та фактичних залишках пального в резервуарах №1737, №3468 і №1637, згідно з проведеними замірами та розрахунками на 697,33 літрів на суму у розмірі 17433,25 грн, чим порушено п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.02.1995 №265/95 ВР (далі - Закон України №265) (т.1 а.с 29).

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону України №265 визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Перевіряючи правильність оцінки відповідачем обставин, за якими він визначив склад правопорушення, передбаченого пунктом 12 статті 3 Закону України №265, та наявність підстав для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 20 цього Закону, судом взято до уваги, що єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком нафтопродуктів (усіх типів, марок і видів (залежно від масової частки сірки) визначено Інструкцією " Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженою Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 №281/171/578/155, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 року за №805/15496. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Підпунктами 4.2.5.4 - 4.2.5.6 пункту 4.2. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція №281/171/578/155) визначено, що для дистанційного керування ПРК (паливороздавальні колонки) і ОРК (оливороздавальні колонки) мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп`ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів.

Місцеве керування ПРК і ОРК має передбачати можливість функціонування з РРО.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку ПРК і ОРК за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1% від об`єму відпущених пального або олив.

Облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.( Підпункт 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції №281/171/578/155).

Підпунктами 10.3.2 - 10.3.4 пункту 10.3 Інструкції №281/171/578/155 встановлено порядок відпуску нафтопродуктів за відомостями, за талонами, за платіжними картками.

За змістом положень підпунктів 10.3.2-10.3.4 Інструкції №281/171/578/155, відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжні картки відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП. Відпуск нафтопродуктів за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем, та відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.

В той час як розділ 13 Інструкції №281/171/578/155 регулює порядок проведення інвентаризації нафти та нафтопродуктів на підприємствах.

Відповідно до пункту 13.5 Інструкції №281/171/578/155 для здійснення інвентаризації розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії, до складу яких залучаються особи, що мають досвід здійснення інвентаризації. Забороняється вводити до складу робочої інвентаризаційної комісії головного бухгалтера підприємства та матеріально відповідальних осіб. Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того самого працівника два рази підряд. Розпорядчим документом керівника підприємства установлюються терміни початку та завершення робіт з інвентаризації.

Пунктом 13.13 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що результати вимірювань у резервуарах і технологічних трубопроводах інвентаризаційною комісією заносяться до журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП, а також до акта вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №3-НП (додаток 26). Розрахунки наявності нафти та/або нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах підприємств заносяться до відомості наявності нафтопродуктів (нафти) у технологічних нафтопродуктопроводах за формою №23-НП (додаток 27) та на АЗС до відомості нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС за формою №35-НП (додаток 28).

Системний аналіз наведених обставин справи, в контексті наведених норм права, дає підстави погодитися з доводами позивача, що вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС були здійснені відповідачем з порушенням вимог Інструкції №281/171/578/155, оскільки в акті перевірки не зазначено інформації щодо методів та способів за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає вказана Інструкція, а тому її результати не можуть вважатися достовірними, а відповідно і твердження відповідача про те, що позивач реалізовував паливно-мастильні матеріали, які не є облікованими у встановленому законом порядку, не є доведеним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/18483/13-а та від 12.12.2018 у справі № 819/1026/13-а.

Так, в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року в справі № 826/18483/13-а, суд зокрема зазначив, що після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Під час перевірок підприємство надало податковому органу документи, що підтверджують облік товару (палива) на підприємстві. У контролюючого органу відсутні зауваження щодо форми та змісту наданих позивачем первинних документів.

В ході перевірки не виявлено фактів неповного відображення господарських операцій з реалізації пального через реєстратори розрахункових операцій, що використовуються в господарській діяльності позивача чи у змінних звітах за формою №17-НП.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що нестача паливно-мастильних матеріалів фактично унеможливлює реалізацію цих товарів та виключає можливість застосування до суб`єкта господарювання санкції, передбаченої статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

При цьому, підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром), позаяк за відсутності облікованих товарів їх реалізація є неможливою та не відбувається. Фактично контролюючим органом відбулося ототожнення нестачі товарів з таким порушенням, як реалізація товарів, які не обліковані в установленому порядку. Отже, висновок податкового органу про те, що виявлена нестача товарів є свідченням здійснення товариством реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є помилковим.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі №806/1403/16.

За таких обставин суд дійшов висновку, що Головним управлінням Державної податкової служби в Житомирській області не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2020 про застосування штрафних санкцій у розмірі 34866,50 грн, що у свою чергу є підставою для його скасування.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № про застосування до ТОВ "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 180000 грн у зв"язку з порушенням пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 підрозділу 5 розділу ХХ Прикінцевих положень Податкового кодексу України, з підстав встановлення необладнання та відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів лічильників рівня пального у резервуарі, розташованому на акцизному складі за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, 3, суд зазначає наступне.

З огляду на встановлене відповідачем порушення, яке полягає у необладнанні ТОВ "Новограднафтотрейд" 7 резервуарів, розташованих на акцизному складі, що використовується для реалізації пального, рівнемірами-лічильниками та відсутність реєстрації витратомірів-лічильників на 2 місцях відпуску пального наливом з акцизного складу, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 180000 грн = ((7 резервуарів х 20000 грн = 140000 грн) + 2 витратоміри лічильники х 20000 грн = 40000грн)) (т.1 а.с. 64).

Згідно з пунктом 230.1 статті 230 ПК України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Поняття акцизного складу визначено підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Акцизний склад це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.

Згідно з підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті. 230 ПК України встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у тарі виробника без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

За змістом пункту 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, норми пункту 230.1 статті 230 цього Кодексу щодо обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками застосовуються з 1 січня 2017 року.

Відповідно до вимог статті 230 ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №891 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку (далі - Порядок).

Резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці (підпункт 3 пункту 2 Порядку).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку обіг пального - будь-які операції, що передбачають: фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції); фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції).

Враховуючи норми пункту 22 підрозділу 5 розділу XX ПК України та відповідно до пункту 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки:

1) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яка перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.07.2019;

2) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.10.2019;

3) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 01.01.2020.

Під час перевірки встановлено, що 01.09.2018 між ТОВ "Вектор-Петрол" ("Орендодавець") та ТОВ "Новограднафтотрейд" ("Орендар") укладено договір оренди №01.09-18 (далі - Договір оренди №01.09-18), згідно з п.п.1.1 якого ТОВ "Вектор-Петрол" надав, а ТОВ "Новограднафтотрейд" прийняв у строкове платне володіння та користування на умовах оренди об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію та склад нафтопродуктів, які складаються з операторної з цегли загальною площею 20 кв.м (літ.А), складу ПММ загальною площею 21 кв.м (літ.В), резервуарів №1-7 з металу, та які розташовані в с.Наталівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, вул.Промислова,3 для використання при здійсненні господарської діяльності (т.1 а.с. 82-84).

Згідно зі змістом вказаного договору оренди "Орендарю" надається право проходу, проїзду по земельній ділянці, що знаходиться під об`єктом оренди та прилягає до об`єкта оренди у межах, що є необхідним для досягнення мети оренди.

Відповідно до п.1.2 Договору оренди №01.09-18 сторони домовилися, що об`єкт оренди передається "Орендарю" відповідно до цього Договору з наданням права на його використання для здійснення господарської діяльності "Орендаря", в т.ч. для здійснення торгівельної діяльності пальним.

Приймання-передача об"єту за Договором оренди №01.09-18 підтверджується актом приймання-передачі об"єкту оренди в оренду від 01.09.2018 (т.1 а.с. 85).

У подальшому, згідно з договором суборенди від 03.01.2019 №03/01/2019 та актом приймання-передачі об`єкта оренди до договору суборенди №03/01/2019 від 03.01.2019 ТОВ "Новограднафтотрейд" передало, а ТОВ "Стар Ком УА" прийняло в строкове платне користування без права викупу склад паливно-мастильних матеріалів (нафтобазу та/або майно), що включає в себе, в тому числі резервуари для зберігання нафтопродуктів, що знаходяться за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський район, с. Наталівка, вул.Промислова, буд.3, а саме: резервуар для зберігання нафтопродуктів №5 місткістю 400 м.куб (т.1 а.с. 98-100, 101).

Також за договором суборенди від 03.01.2019 №03/01/2019 та актом приймання-передачі об`єкта оренди до договору суборенди №03/01/2019 від 03.01.2019 ТОВ "Новограднафтотрейд" передало, а ТОВ "Соларис" прийняло в строкове платне користування без права викупу склад паливно-мастильних матеріалів (нафтобазу та/або майно), що включає в себе в т.ч. резервуари для зберігання нафтопродуктів, що знаходяться за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський район, с.Наталівка, вул.Промислова, буд.3, а саме: резервуар для зберігання нафтопродуктів №4 місткістю 400 м.куб та №7 місткістю 1000 м.куб (т.1 а.с. 93-95, 96, 97).

Суд акцентує увагу на тому, що термін дії зазначених договорів суборенди обумовлений сторонами до 31.12.2019 (т.1 а.с. 94, 99).

З огляду на встановлені судом обставини у справі, суд дійшов висновку, що станом на момент проведення перевірки, позивач передав у суборенду резервуари для зберігання нафтопродуктів №4, №7 та №5, загальним об"ємом 1800 м.куб, а у своєму користування залишив резервуари для зберігання нафтопродуктів загальним об"ємом 100 м.куб (1900м.куб, що перебували в оренді позивача - 1800 м.куб, які передані позивачем у суборенду).

З огляду на викладене, оскільки станом на момент проведення перевірки у ТОВ "Новограднафтотрейд", як розпорядника акцизних складів, перебували в оренді 4 резервуари для зберігання нафтопродуктів загальним об"ємом 100 м.куб, то обов"язок щодо обладнання витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх виник у позивача лише з 01.01.2020.

Одночасно, з вказаним, представник Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області пояснив у судовому засіданні, що позивачем залишено поза увагу той факт, що на момент проведення фактичної перевірки договори суборенди від 03.01.2019 з ТОВ "Стар Ком УА" та TOB "СОЛАРІС" припинено/розірвано з 31.10.2019, з підстав укладення між сторонами додаткової угоди до договорів суборенди №03/01/2019. Тому, на думку контролюючого органу, акцизний склад позивача на момент перевірки складався з резервуарів, які перебувають у користуванні ТОВ "Новограднафтотрейд" на підставі договору №01.09-18, загальна місткість яких перевищує 1000 м.куб.

Вказані доводи контролюючого органу є безпідставними, оскільки при розгляді справи судом не встановлено передачу резервуарів для зберігання нафтопродуктів №4, №7 та №5 загальним об"ємом 1800 м.куб від суборендарів до ТОВ "Новограднафтотрейд" на момент проведення перевірки, протилежного відповідачами не доведено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2019 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 180000 грн та його скасування.

Підсумовуючи наведене, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у ході судового розгляду справи не довело правомірність оскаржуваних позивачем податкових-повідомлень рішень.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно частині до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" (вул.Промислова, буд.3, с.Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11742, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд.8, м.Київ, 04655, ), Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, буд.7, м.Житомир, 10000, ) та Державної податкової служби України (Львівська площа, буд.8, м.Київ, 04655, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, наказів та визнання протиправними дій і зобов"язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо неналежного розгляду поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" заяви від 03.07.2019 на одержання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, які викладені у листі від 29.07.2019 №35895/6/99-99-12-01-01-15 про відмову у видачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місця оптової торгівлі.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № від 12.12.2019 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 500000 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № від 12.12.2019 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 34866,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № від 12.12.2019 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" штрафної санкції у розмірі 180000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 (нуль) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новограднафтотрейд" судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 12302 (дванадцять тисяч триста дві) грн 00 (нуль) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено у повному обсязі 12 квітня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко