Справа № 540/206/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/206/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу у м. Херсоні Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - відповідач, УДМС) Корабельний районний відділ у м. Херсоні лист 6511-1757/6511-20 від 29.12.2020 року у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Корабельний районний відділ у м. Херсоні оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що звертався до Корабельного районного відділу у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області з приводу заміни паспорту та отримав паспорт у вигляді ID-картки. В подальшому йому стало відомо про можливість отримати паспорт у формі книжечки зразка 1994 року, а тому 18.12.2020 року він звернувся до відповідача з заявою про обмін паспорта у вигляді ID-картки на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року та просив знищити його персональні дані у державному демографічному реєстрі, у тому числі унікальний номер запису в реєстрі. У відповідь на заяву отримав лист №6511-1757/6511-20 від 29.12.2020 року, яким, зі слів позивача, йому відмовлено в задоволенні заяви. Відмова мотивована, зокрема, тим, що позивач при обміні пошкодженого паспорту у 2017 році вже надав згоду на обробку персональних даних. Зазначену згоду позивач вважає помилковою та пов`язаною з тим, що йому не роз`яснено можливість отримати паспорт у формі, інакшій ніж ID-картка.

На підставі викладеного та покликаючись на правові висновки, наведені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.09.2018 року по справі №806/3265/17 ОСОБА_1 просить визнати протиправною відмову УДМС у видачі йому паспорту громадянина України у формі книжечки та зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

02 лютого 2021 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим ухвалою суду від 08.02.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.03.2021 року засобами електронної пошти до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що, вперше відомості про позивача були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру 10.01.2017 року з його особистої згоди. З порядком внесення відомостей ОСОБА_1 був ознайомлений належним чином.

Також, зазначає, що відповідно п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, зокрема, якщо особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорта зразка 1994 року, який є дійсним на день звернення. В зв`язку з тим, що інформація про викрадення або втрату паспорта ОСОБА_1 не надавалась відповідач вважає, що підстави для видачу іншого паспорта - відсутні.

Посилання позивача на постанову Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.09.2018 року по справі №806/3265/17 вважає безпідставним, оскільки обставини наведеної справи не є аналогічними обставинам даної справи.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

19.03.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому проти доводів відповідача заперечує, просить їх відхилити, покликаючись на доводи, що вже були ним наведені в позовній заяві.

Згідно зі ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Так, з наявної в матеріалах адміністративної справи заяви-анкети №288560 від 10.01.2017 року вбачається, що 10.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області з заявою про обмін паспорту громадянина України у зв`язку з непридатністю паспорта для подальшого використання.

Заява підписана ОСОБА_1 особисто, разом з заявою позивачем надано зразок підпису, біометричні дані та згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення відповідних даних до безконтактного електронного носія.

08.02.2017 року позивачем отримано паспорт громадянина України у формі пластикової картки, про що ним проставлено власний підпис у заяві.

18.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області з заявою в довільній формі (а.с.9-11) в якій просив знищити його персональні дані, які знаходяться в Єдиному державному демографічному реєстрі, надати йому зразок заяви, заповнення якої буде підставою для обміну непридатного до використання ID-паспорта до закінчення строку його дії на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, здійснити обмін вказаних документів, поставити відмітку реєстрації місця проживання, провести реєстрацію громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи та вести облік відносно ОСОБА_1 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання любого цифрового ідентифікатора особи без внесення інформації про заявника до ЄДДР чи будь-яких баз даних і реєстрів, та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

29.12.2020 Корабельним районним відділом у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області за вихідним № 6511-1757/6511/20 позивачу надано відповідь на його заяву, в якій йдеться про те, що:

- пунктом 2 Постанови № 302 передбачено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

- наведено приписи ст.ст. 24, 35, 68 Конституції України;

- зазначено, що відкликання згоди на обробку персональних даних можливе лише щодо майбутньої обробки, а не тих даних, що вже були оброблені;

- враховуючи наведене та те, що 26.01.2017 року та 15.12.2020 року позивачем вже оформлено паспорт у формі ID-картки та надано згоду на отримання біометричних даних, підстави для видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ відсутні.

Зі змістом зазначеної відповіді позивач не погодився, розцінює їх як відмову в задоволенні заяви про видачу паспорта у формі книжечки, що стало підставою для його звернення до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Застосовуючи вказану норму Конституції України, треба враховувати, що вона не тільки зобов`язує суб`єктів владних повноважень діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, але й встановлює межі правомірної поведінки такого суб`єкта.

Інакше кажучи, особа, що звертається до суб`єкта владних повноважень має право вимагати його вчинити лише ті дії, які віднесені до його повноважень та у спосіб передбачений законом.

Вимагати від суб`єкта владних повноважень інакшої поведінка означає спонукання його до порушень вимог ст. 19 Конституції України.

В даному конкретному випадку, ОСОБА_1 звернувся до підрозділу ДМС з метою обміну паспорту громадянина України у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №5492-VI)) визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

У частині сьомій статті 16 Закону №5492-VI обумовлено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Підстави для обміну паспорту громадянина України містить Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII (далі - Положення №2503) та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) (далі - Порядок №302).

Відповідно до п. 16 Положення №2503 обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Згідно п.6 Порядку №302, обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням); 3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; 4) закінчення строку дії паспорта; 5) непридатності паспорта для подальшого використання; 6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток; 7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

З аналізу наведеного в сукупності слід дійти висновку, що Закон №5492-VI, передбачає, що вичерпні підстави для обміну паспорта громадянина України визначаються Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, серед перелічених Положенням №2503 та Порядком №302 підстав така підстава для обміну паспорту громадянина України як незгода з формою паспорта - відсутня.

Про існування інших, передбачених наведеними нормами підстав для обміну паспорту громадянина України позивач ані суд, ані відповідача не повідомляв. В заявах по суті спору дійсність отриманого ним паспорту в формі ID-картки не заперечував, про неможливість його використання не зазначав.

Єдиним аргументом, вказаним ОСОБА_1 як підстава для обміну паспорту в заяві від 18.12.2020 року була його відмова надавати згоду на обробку персональних даних.

З приводу викладеного, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно вимог статті 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 статті 21 Закону України № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Судом встановлено, що отриманий ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі ID - картки № НОМЕР_1 від 26.01.2017 року оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача та з його ж волевиявлення отриманий повторно (в результаті обміну) паспорт громадянина України у формі ID - картки № НОМЕР_2 від 15.12.2020 року.

Тобто, позивач при оформленні ID - картки, надав згоду на обробку його персональних даних, що підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи заявами-анкетами №5451150 від 11.12.2020 року (а.с.26) та №288560 від 10.01.2017 року (а.с.31).

Отже, внесення інформації щодо ОСОБА_1 , наданої ним особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.

Крім того, стаття 8 Закону № 5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Разом з тим, в подальшому позивач звернувся до відповідача з проханням вилучити всі дані з Державного Демографічного реєстру та знищити унікальний номер посилаючись на положення статті 15 Закону №2297-VI та відмову від паспорту.

Разом з тим, в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується правовідносин, що досліджуються в даній справі, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон №5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не на вилучення її.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.

Аналогічного висновку за обставин релевантних даним дійшов Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 260/99/19.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018 року суд зазначає, що вони не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки підстави позову у зразковій справі не відповідають підставам позову даної адміністративної справи.

Так, в зразковій справі предметом спору були вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, тоді як в даній справі позивачем згода на обробку персональних даних була добровільно надана.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність наданої ним позивачу відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України (у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення заяви позивача), а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112070000