Справа № 460/7907/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7907/20 пров. № А/857/344/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: Ривко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 460/7907/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 24.11.2020,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій щодо неправильного нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення з 19.05.2014 по 20.06.2020, з встановленням базового місяця - травень 2014 року та березень 2018 року та зобов`язання донарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 19.05.2014 по 20.06.2020, з встановленням базового місяця - травень 2014 року та березень 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №145 від 24.04.2020 позивач був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я, а з 20.06.2020 виключений зі списків особового складу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення. Однак позивачу стало відомо, що за період проходження служби з 2014 року по момент виключення зі списків йому здійснювалося нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення невірно було встановлено базовий місяць у зв`язку із зміною розмірів грошового забезпечення. З січня 2016 року по лютий 2018 рік взагалі не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Крім того, вказав, що відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти його права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року та не правильного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 20.06.2020, з встановленням базового місяця - березень 2018 року. Зобов`язано Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.03.2018 по 20.06.2020, з встановленням базового місяця - березень 2018 року, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 19.05.2014 по 31.12.2015, з встановленням базового місяця - травень 2014 року та зобов`язання Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.05.2014 по 31.12.2015, з встановленням базового місяця - травень 2014 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято без врахування суттєвих обставин справи. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України починаючи з січня 2016 року по лютий 2018 серед іншого пов`язана з відсутністю чітких роз`яснень з цього приводу з боку керівництва Міністерства оборони України. З іншого боку, на підставі вказівок директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 та від 10.02.2016 №248/3/9/1/108 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року в Збройних Силах України не здійснювалось. Розпочато ж виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01 грудня 2018 року з встановленням місяця підвищення доходу (базового місяця) березень 2018 року (згідно розпорядження директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21 листопада 2018 року №248/7939). Також зазначає, що відповідно до ст. 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Крім того, при встановленні протягом 2014-2015 років базових місяців для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача враховано норми Порядку №1078 в редакціях, які діяли на той час. Вважає, що позивачем не було належним чином обгрунтовано свою позицію щодо невиплати йому сум індексації грошового забезпечення за період з 19.05.2014 по 20.06.2020, тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що у разі прийняття рішення про проведення перерахунку індексації грошового забезпечення позивача за грудень 2015 року (з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджаючим шляхом), у зв`язку з чим обчислювати індекс споживчих цін необхідно починаючи з січня 2016 року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Наказом Командира військової частини від 19.05.2014 №3 капітана ОСОБА_1 , призваного Рівненським ОМВК Рівненської області, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, призначено заступником начальника штабу (а.с. 13).

24.04.2020 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №145, майора ОСОБА_1 , начальника відділення оперативних чергових Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом військового комісара Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) №110 від 20.06.2020, ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та всіх видів забезпечення (а.с. 14).

Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки у відповідь на заяву повідомив позивачу, що за період служби з 14.05.2014 по 20.06.2020 індексація грошового забезпечення виплачувалась ОСОБА_1 за такі періоди: з 14.05.2014 по 31.12.2015; з 01.03.2018 по 20.06.2020. За період з 01.01.2016 по період 28.02.2018 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася. На підставі вказівок директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2 та 10 лютого 2016 року №248/3/9/1/108 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року в Збройних Силах України не здійснювалось. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерстві оборони України не було (а.с. 15-18).

Вважаючи протиправним ненарахування та невиплату йому індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність нарахування позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 20.06.2020 є протиправним, відтак, відповідна позовна вимога позивача підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Вимогами ст. 2, ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 1 Порядку № 1078 передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п. 1-1, абз. 8 п. 4 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Враховуючи наведені законодавчі положення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу положень п. 5 Порядку №1078 вбачається, що можливість виплати особі індексації та порядок розрахунку її суми залежить від розміру підвищення оплати праці у місяці, в якому воно відбулося.

При цьому, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Разом з тим, відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, не надано доказів щодо підвищення грошового забезпечення позивача чи того, що розмір грошового забезпечення позивача не підлягав індексації у зв`язку зі зміною величини індексу споживчих цін.

Покликання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації суд вважає безпідставним, оскільки жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, що у силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

За таких підстав відсутність здійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у встановлений законом строк за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року всупереч передбаченому законом обов`язку та за відсутності обґрунтованих підстав для цього свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення вимог позивача про нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 по 20.06.2020 з урахуванням наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 посадові оклади військовослужбовців з 01.03.2018 були збільшені, а тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації і становив 3,7%, а тому право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настало в грудні 2018 року за індексом 3,7%.

Отже, починаючи з березня 2018 року не було перевищення порогу індексації 103% відповідно до даних Державної служби статистики України.

Отже, якщо поріг не перевищено, право на індексацію не виникає.

Апеляційний суд також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення вимог позивача про нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення у визначеному розмірі або базових місяців для нарахування такої індексації, з урахуванням наступного.

Вимогами статті 9 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Згідно п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відтак, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)

З аналізу приписів Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, від 17.09.2020 у справі №420/1207/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 460/7907/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо зупинення виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року протиправними.

Зобов`язати Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року