Справа № 420/10451/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/10451/20

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

17.12.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В" до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби про відмову в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформленого карткою відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2020/00812 від 27.07.2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що під час митного оформлення товару позивачем на підтвердження даних митної декларації, у тому числі митних платежів із застосуванням тарифних преференцій, подано виключний пакет документів, за якими однозначно підтверджується правомірність дій декларанта. Будь-яких зауважень до поданих матеріалів у митниці не виникло та не висувалось, митним органом не обґрунтовується, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, чи у митній декларації наявні невідповідності або розбіжності у зазначенні точних відомостей про товар, мету його переміщення через митний кордон України тощо. Наведені обставини свідчать про відсутність у відповідача правових підстав, передбачених як митним законодавством України так і міжнародними договорами, для відмови у митному оформленні товару, необґрунтованість рішення митниці та наявність безумовних підстав для його скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Галицької митниці Держмитслужби про відмову в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформленого карткою відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2020/00812 від 27.07.2020 року.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.ст. 280, 281 Митного кодексу України, Закону України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 року №1678-VII, Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва», Закону України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 року №2187-VIII товари, що походять з Європейського Союзу, і ввозяться в Україну, підпадають під дію тарифних пільг (тарифних преференцій) за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1.

Обов`язок з перевірки статусу походження товарів, виконання інших умов цієї Конвенції та видачі сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладається на митний орган Договірної сторони-експортера. Подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. Для виконання таких функцій митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1, декларацію про походження та інші представлені до митного оформлення матеріали, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи та інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки.

Право на застосування преференцій до постановленого товару позивач під час митного оформлення підтвердив декларацією та документами, які посвідчують походження товару, зокрема, сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1, інвойсом, пакувальним листом, сертифікатом якості. Зауважень щодо сертифікату з перевезення (походження) товару та інших матеріалів у відповідача не виникло, у тому числі відповідач не звертався в установленому порядку до компетентних митних органів Республіки Польща із запитом про проведення перевірки цих документів з питання походження товару чи надання додаткових відомостей, митне оформлення обмежилось дослідженням даних Реєстру товарів, походження яких не підтверджено митними органами зарубіжних країн, за результатами перевірок, проведених згідно з угодами про вільну торгівлю, укладеними Україною з державами-учасницями ЄС, ЄАВТ, Чорногорією, Північною Македонією, Канадою за 2016-2020 року. У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність митним органом правомірності і обґрунтованості свого рішення.

В апеляційній скарзі Галицька митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що питання застосування преференційного походження та застосування «преференційних ставок ввізного мита» (щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі) врегульовано виключно Регіональною конвенцією про план-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналась згідно Закону України від 08.11.2017 року №2187-VIII. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 Регіональної конвенції товари, які походять з Європейського Союзу, підпадають під дію Угоди за умови подання одного з документів, у тому числі, сертифікату з перевезення товару EUR.1. Отже, є недоречними посилання суду першої інстанції на наявність у матеріалах справи Сертифікату якості товару, виданого Інспекцією з якості сільськогосподарських та продовольчих продуктів Республіки Польща, а також експортної декларації країни відправлення, як на підтвердження походження товару, оскільки такі документи не є підставою для застосування до товарів преференційних ставок мита. Документом, що дає підстави для застосування преференційної ставки мита є документи визначені у Доповненні І до Конвенції у розділі V статті 16, в даному випадку сертифікат з перевезення товару EUR.1. Під час митного оформлення товару та перевірки Реєстру товарів, походження яких не підтверджено митними органами зарубіжних країн за результатами перевірок, проведених згідно з угодами про вільну торгівлю, укладеними Україною з державами-учасницями ЄС, ЄАВТ, Чорногорією, Північною Македонією, Канадою за 2016-2020, встановлено, що митними органами експортера не підтверджено походження товарів, що відповідно до приписів ст. 32 Конвенції наділяє митного органу правом призупинити надання таким товарам преференційного режиму з подальшою перевіркою таких документів. В той же час, помилковими є твердження суду про те, що у випадку наявності сумнівів митний орган повинен за кожним випадком здійснювати перевірку шляхом направлення запитів до компетентних органів країни відправлення з метою здійснення верифікації документа. Апелянт звертає увагу на те, що у митниці відсутні сумніви в тому, що країною походження імпортованих товарів є Польща, відтак посилання суду першої інстанції на наявність сертифікатів походження товару, експортних декларації країни відправлення, що свідчать про походження товару, жодним чином не впливає на можливість застосування до таких преференційних ставок, що відповідає Конвенції про план-євро-середземноморські преференційні правила походження. Правила Конвенції дають митному органу право здійснювати перевірку у довільному порядку, а не виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів, отже рішення відповідача є обґрунтованим та правомірним і у суду першої інстанції не виникло обставин для його скасування.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 26.03.2020 року між ТОВ «Таврія-В» (Україна) та Компанією «BRAND DISTRIBUTION SP.Z O.O.» (Польща) укладено договір поставки №148/4, відповідно до якого, Компанія «BRAND DISTRIBUTION SP.Z O.O.» зобов`язується передати у власність ТОВ «Таврія-В» товар, який належить продавцю на праві власності, а ТОВ «Таврія-В» (Україна) зобов`язується прийняти поставлений товар та оплатити його.

Відповідно до ст.ст. 1-2, 1-4 Договору поставка товару здійснюється на умовах FCA Чарна-Белостоцка, відповідно до Правил Інкотермс 2010, затвердженим Міжнародною Торговою Палатою, а також на умовах даного договору.

Повне найменування товару, його опис і характеристики, кількість товару, ціна одиниці товару, вартість та інші характеристики вказані в узгодженій сторонами специфікації, яка після її підписання сторонами є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно із ст.ст. 2-1, 2-3 Договору ціна договору складає вартість товарів вказаних у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Валютою договору є Євро.

Покупець зобов`язується оплатити товар на наступних умовах: товар підлягає 100% оплаті покупцем протягом 14 днів після дати відвантаження, вказаній в CMR.

Відповідно до ст. 3-1 Договору поставка товару здійснюється на умовах FCA Incoterms 2010. Поставка здійснюється однією партією транспортним засобом - вантажний автомобіль.

За правилами ст. 7-2 Договору продавець повідомляє покупцю про фактичну передачу товару перевізнику електронним повідомлення з додаванням наступних документів шляхом факсимільного відправлення чи кур`єрською службою:

інвойс;

специфікація надається «Таврією В»;

пакувальний лист;

сертифікат походження/EUR1 з вказівкою номера контракту, номера специфікації або інвойса;

сертифікат якості;

CMR;

експортна декларація.

За необхідності для експортно-імпортних операцій з товарами даного виду надавати фітосанітарний, санітарний та/або ветеринарний сертифікати, гігієнічні висновки та інші документи.

На виконання умов контракту №148/4 від 26.03.2020 року Компанією «BRAND DISTRIBUTION SP.Z O.O.» поставлено позивачу товар відповідно до специфікації №11 від 23.06.2020 року та інвойсу (Export Іnvoice) №2020/07/FEX/CPB/000065 від 23.07.2020 року на загальну суму 18040,40 Євро, а саме: макарони Barilla 500 г Мушлі рифлені №93 (Італія) И936 192 ур., 5760 шт.; макарони Barilla 500 г Філіні №38/30 (Італія) 288 уп., 8640 шт.; макарони Barilla 500 г Різоні №26 70 уп., 1680 шт.; макарони Barilla 500 г Фарфале №265 288 уп., 8640 шт. Всього 838 упаковок.

З метою здійснення митного оформлення товару уповноваженою особою позивача 27.07.2020 року подано митну декларацію №UA209170/2020/052437, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору в розмірі 18040,40 євро. В графі 36 митної декларації «Преференції» вказано код 410000000.

На підтвердження митної вартості та заявлених преференцій декларант надав митному органу, у тому числі:

контракт №148/4 від 26.03.2020 року;

специфікацію №11 від 23.06.2020 року;

рахунок-фактур (інвойс) (Commercial Іnvoice) №2020/07/FEX/CPB/000065 від 23.07.2020 року;

пакувальний лист №2020/07/FEX/CPB/000065 від 23.07.2020 року;

сертифікат якості КО.824.144.2020 від 23.07.2020 року;

сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AP 0131869 від 23.07.2020 року;

міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №446045 від 23.07.2020 року;

митну декларацію країни відправлення №20PL311010E0282655 від 23.07.2020 року.

Розглянувши подані матеріали, Галицька митниця Держмитслужби видала позивачу картку відмови в митному оформленні (випуску) товарів від 27.07.2020 року №UA209170/2020/00812.

Згідно вказаного рішення, відмова у митному оформленні (випуску) товарів відбулась з причин неможливості завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку із не підтвердженням походження товарів №1, 9 та 10 митними органами країн ЄС відповідно до норм ст. 32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року, та відповідно, відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів, Постанова Кабінету Міністрів від 21.05.2012 року №450 «Питання пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 року №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».

Також, позивачу роз`яснено щодо необхідності подання нової електронної декларації, заповненої відповідно до вимог чинного законодавства України.

27.07.2020 року позивачем подано митну декларацію №209170/2020/052479 з метою випуску товару у вільний обіг після сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України.

Разом з цим, не погоджуючись із відмовою у митному оформленні товарів, посилаючись на неправомірність і необґрунтованість рішення відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про його скасування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 23, 24 ст. 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За правилами ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Митного кодексу України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами ч. 2 ст. 271, ч. 1 ст. 272 Митного кодексу України в Україні застосовується, зокрема, ввізне мито.

Ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Особливості тарифних пільг (тарифних преференцій) визначаються ст. 281 Митного кодексу України, згідно ч.ч. 1, 2 якої допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Тарифні квоти у вигляді встановлення обсягів окремих товарів, призначених для ввезення на митну територію України у визначений період зі зниженням ставки ввізного мита, встановлюються окремими законами.

Слід зазначити, що Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.04.2014 року №1678-VII від 16.09.2014 року ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Відповідно до ст. 75 Угоди про асоціацію сторони визнають важливість митних питань та питань сприяння торгівлі в розвитку двостороннього торговельного середовища. Сторони домовляються посилити співробітництво у цій сфері з метою забезпечення того, щоб відповідне законодавство та процедури, а також адміністративна спроможність відповідних адміністративних органів, головним чином, відповідали цілям ефективного контролю та підтримки сприянню законній торгівлі.

Сторони визнають, що першочергове значення має надаватися законним цілям державної політики, в тому числі щодо сприяння торгівлі, безпеці і запобіганню шахрайству, а також збалансованому підходу до них.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Угоди про асоціацію сторони домовилися, що їхнє відповідне торговельне та митне законодавство, як принципове питання, має бути стабільним та всеохоплюючим та, що положення і процедури мають бути пропорціональними, прозорими, передбачуваними, недискримінаційними, об`єктивними й мають застосовуватися уніфіковано та ефективно, а також, inter alia, забезпечать, у тому числі:

b) уникнення непотрібних або дискримінаційних навантажень на економічних операторів, запобігання шахрайству і надання подальшого сприяння економічним операторам, які мають високий рівень відповідності законодавству;

с) застосування єдиного адміністративного документа у цілях митного декларування;

d) більшу ефективність, прозорість і спрощення митних процедур та практик на кордоні.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Згідно із п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 17 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Вказані положення Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію кореспондуються із правилами ст.ст. 15, 16 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження від 14.04.2017 року, ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» від 08.11.2017 року №2187-VIII.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ст. 31 Регіональної конвенції з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару ЕІЖ.1 та ЕІЖ-МЕО, декларацій про походження і декларацій про походження ЕІЖ-МЕО та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Статтею 32 Регіональної конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1 або ЕІЖ-МЕО та інвойс, якщо він була поданий, декларацію про походження або декларацію про походження ЕІЖ - МЕО, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки.

Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до правил, закріплених у ч.ч. 1, 5 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, зміст норм національного законодавства та правил міжнародних договорів дає апеляційному суду підстави для висновку, що виконання в Україні митних формальностей, необхідних для випуску товарів, здійснюється з урахуванням тарифних пільг щодо товарів, які походять з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння.

Встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є підставою для застосування преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, Договірні сторони домовились у принциповому питанні стабільності торговельного і митного законодавства; пропорціональності, прозорості, об`єктивності, ефективності митних процедур та їх спрощенні і застосуванні єдиного адміністративного документа у цілях митного декларування.

На виконання договірних умов Договірні сторони визначились, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1.

Повноваження з видачі сертифікат з перевезення товару EUR.1 та перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших договірних умов, покладаються на митний орган країни експорту.

Подальші перевірки підтверджень походження товару мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Процедура такої перевірки полягає у поверненні митним органом Договірної сторони імпортера сертифікату з перевезення товару митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту.

В підтвердження недостовірності походження повинні бути надіслані для обґрунтування запиту будь-які отримані документи та інформація.

Призупинення надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, є підставою для пропонування імпортеру здійснити видачу продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Лише у випадку обґрунтованих сумнівів та відсутності відповіді на запит про перевірку протягом десяти місяців з дати подання цього запита або недостатньої інформації у відповіді для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Виходячи зі спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно враховано, що під час митного оформлення товару позивачем подано, у тому числі, митну декларацію, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1), інвойс, пакувальний лист, сертифікат якості товару, тобто документи, за якими відповідно до положень митного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, здійснюється митне оформлення товару, визначається ввізне мито із застосуванням тарифних преференцій.

Зауважень до поданих до митного оформлення матеріалів стосовно їх неповноти чи недостовірності у митниці не виникало.

Фактично, підставою для відмови у митному оформленні товару стало призупинення митницею застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку із не підтвердженням походження товарів, що експортувалися раніше.

З цього приводу судом першої інстанції вірно акцентовано увагу на тому, що порядок дій митниці сторони-імпортера під час довільної перевірки і у разі обґрунтованих сумнівів в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів є визначеним, спрямованим на кожний окремий випадок митного оформлення товару, а відтак вимагає від митного органу дотримання певних процедур: повернення митним органом Договірної сторони імпортера сертифікату з перевезення товару митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту; надіслання для обґрунтування запиту будь-яких отриманих документів та інформації в підтвердження недостовірності походження товару.

Як свідчать обставини справи, вказаних процедур митним органом дотримано не було. У тому числі, не обґрунтовуються сумніви митниці щодо підтвердження походження товару та неможливість врахування сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1, який є основним документом, що підтверджує застосування до товару тарифних преференцій.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Водночас, враховуючи те, що на підтвердження поширення на поставлений товар тарифних преференцій позивачем подано визначені як митним законодавством так і міжнародними договорами документи, у митного органу не виникло будь-яких зауважень до представлених матеріалів, у тому числі не наводиться прикладів сумнівів в достовірності таких документів чи статусі походження відповідних товарів, і в установленому порядку ці матеріали на перевірку перевірнуті не були, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про невідповідність відмови у митному оформленні товару критеріям обґрунтованості та правомірності, що є безумовною підставою для скасування рішення відповідача.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло