Справа № 360/4348/20
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року справа №360/4348/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника третьої особи Акермана Олега Матвійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 360/4348/20 (головуючий суддя І інстанції Кисельова Є.О.), складеного в повному обсязі 04 грудня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу ВП №61969632 від 23 жовтня 2020року (а.с. 1-3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 360/4348/20 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 23 жовтня 2020 року ВП №61969632 про накладення на управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (а.с. 86-89).

Не погодившись із судовим рішенням, представник третьої особи - Акерман Олег Матвійович , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення по справі не виконано у повному обсязі.

Посилання пенсійного органу на ненадання з банківської установи розрахункового рахунку до пенсійного органу для призначення пенсії є незаконним (а.с. 115-118).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Від позивача до канцелярії суду 13 квітня 2021 року надійшов відзив на апеляційну скаргу.

12 квітня 2021 року до канцелярії суду від відповідача надійшли пояснення разом із клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/4643/19 вбачається, що від 21 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04 жовтня 2019 року № 6815/21/2018 про відмову в поновлені пенсії ОСОБА_3 за заявою від 14 серпня 2018 року. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04 жовтня 2019 року № 6816/21/2018 про відмову в поновлені пенсії ОСОБА_4 за заявою від 14 серпня 2018 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 з 14 серпня 2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з 14 серпня 2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пенсії за один місяць.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 11 березня 2020 року.

27 березня 2020 року по справі видано виконавчий лист щодо зобов`язання управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з 14 серпня 2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк.спр.38-39).

05 травня 2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61969632 (арк.спр.47). Крім того, винесено також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору (арк.спр. 49,51).

23 жовтня 2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про накладення штрафу ВП № 61969632 (арк.спр.12).

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на управління є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний фонд виконав рішення по справі у справі № 360/4643/19 та поновив виплату пенсії ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Судами встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області ОСОБА_4 на виконання рішення суду поновлено виплату пенсії з 14 серпня 2018 року у розмірі 2093,34 грн. на підставі рішення управління № 89 від 16 січня 2020 року (арк.спр.53).

10 березня 2020 року до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від представника ОСОБА_4 надійшла заява про виплату пенсії через банківську установу - АТ КБ «ПриватБанк» (арк.спр.7).

Листом від 16 березня 2020 року № 4774/02-22 позивачем було повідомлено представника ОСОБА_5 про те, що оригінали заяв повернуто без розгляду через недотримання вимог діючого законодавства, оскільки заяви про відкритий картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» надіслані до управління поштою (арк.спр.62).

В подальшому, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області листом від 09 жовтня 2020 року № 288-300/С-02/8-1216/20 представнику ОСОБА_5 було надано письмову інформацію щодо виконання рішення суду по справі № 360/4643/19 та запропоновано звернутись до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з метою інформування установи щодо необхідності передання заяв про відкритий картковий рахунок уповноваженою особою до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (арк.спр.9-10). Відтак, пенсійний органом 16 січня 2020 року поновлено виплату пенсії ОСОБА_4 прийняттям відповідного рішення, а рішення суду про зобов`язання такого поновлення є виконаним.

При цьому, рішенням по справі № 360/4643/19 не було встановлено виплачувати пенсію на відповідний рахунок, відтак, посилання представника позивача на повернення заяв про виплату пенсії через банківську установу - АТ КБ «ПриватБанк» (як на підставу скасування рішення в даній справі) є необґрунтованим.

Крім того, виконання рішення суду відбулось до прийняття державним виконавцем спірної постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100,00 грн. у ВП у зв`язку з повним виконанням рішення по справі шляхом відновлення виплати пенсії.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про наявність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення штрафу на боржника є необґрунтованими, тому постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, суд зазначає наступне.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по суті вимог.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (п.п.2).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 1.2).

Враховуючи вищевикладене, апелянту при поданні апеляційної скарги необхідно було сплатити 1 261,20 грн., відтак, ця сума підлягає стягненню з третьої особи.

Керуючись статтями 271, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи Акермана Олега Матвійовича - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 360/4348/20 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 261 грн. (тисяча двісті шістдесят одна гривня) 20 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова