Справа № 420/1753/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1753/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України (, місцезнаходження: вулиця Канатна, 83, Одеса, Одеська область, 65107) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 лютого 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83), в який позивач просив:

- визнати протиправну бездіяльність, яка полягає у незастосуванні при визначенні розміру грошового забезпечення відомості, про які містить довідка про розмір грошового забезпечення від 18.11.2020 року №ЮО-114937 станом на 05.03.2019 року положення п. 1 Примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та невірного застосування відсоткового розміру доплати за науковий ступінь відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту»;

- зобов`язати виготовити нову довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019 року та множення на відповідні тарифні коефіцієнти, надбавки за вислугу років (50%) та додаткових видів грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, , звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 та з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту» та надати оновлені дані про розмір грошового забезпечення до ГУПФУ в Одеській області для перерахунку пенсії.

Ухвалою від 11 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також вказаною ухвалою до участі у справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив дійсну військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника кафедри тактики військової академії м. Одеса та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу з 02.03.2017 року та отримує пенсію за вислугу років.

Так, позивач зазначив, що не погоджується з виданою відповідачем довідкою про розмір грошового забезпечення №ЮО 114937 від 18.11.2020 року, визначених відповідно до постанови КМУ №704 від 30.07.2017 року станом на 05.03.2019 року, оскільки розмір грошового забезпечення не відповідає п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704, а саме: розрахунок посадового окладу, окладу за військове звання та відсоткової надбавки за вислугу років не здійснений не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Також позивач вважає, що доплата за науковий ступінь «Кандидат наук» не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59 Закону України «Про Вищу освіту».

Так, позивачу встановлено надбавку за науковий ступінь в розмірі 5 % відповідно до п.2, п. 6 постанови № 704.

На думку позивача, положення п2 п. 6 постанови № 704 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», а тому відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, до спірних правовідносин має бути застосована норма, яка має вищу юридичну силу.

На перше судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином на завчасно засобами електронної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера. Про причини нез`явлення на судове засідання суд не повідомив.

Представник відповідача на судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, до суду 11 березня 2021 року від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа не надала суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету доказування, суд доходить висновку, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 15 березня 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.11.2020 року Одеським обласним ТЦК та СП видано ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року встановленого згідно рішення суду за посадою «нач кафедри військової академії (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року по справі № 420/3783/20) (а.с.7).

У вказаній довідці грошове забезпечення становить: посадовий оклад 8600 грн., оклад за військове звання 1 480 грн., відсоткова надбавка за вислугу років 50 % 5040 грн., надбавка за особливості проходження служби 65 % 9828 грн., надбавка за науковий ступінь 5 % 430 грн., премія 35 % 3010 грн.

Копію зазначеної довідки Одеським обласним ТЦК та СП надіслано до ГУПФУ в Одеській області супровідним листом від 20.11.2020 року вих. № 12816 (а.с.8).

Не погодившись зі складовими грошового забезпечення, зазначеного у довідці відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у незастосуванні при визначенні розміру грошового забезпечення відомості, про які містить довідка про розмір грошового забезпечення від 18.11.2020 року №ЮО-114937 станом на 05.03.2019 року положення п. 1 Примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання видати нову довідку, суд зазначає, що у задоволенні цих вимог слід відмовити, з огляду на таке.

30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців» (далі - Постанова КМУ №704).

Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються.

Так, до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови КМУ № 704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020 року, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Отже, з 29.01.2020 року дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 постанови КМ України № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 постанови КМ України № 704 у первісній редакції.

Проте, суд зазначає, що згідно з п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Вказаний Закон не містить обмеження у сфері її регулювання, отже розповсюджується та застосовуються до всіх правовідносин з питань визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та п. 4 Постанови № 704, перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили, які регулює ті самі правовідносини.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, немає законодавчо визначених підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких: « 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для видачі позивачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованого відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704 в редакції від 30 серпня 2017 року та зобов`язання надати та направити таку довідку Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області для проведення перерахунку пенсії, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невірному застосуванні відсоткового розміру доплати за науковий ступінь відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту» та зобов`язання надати відповідну довідку, суд зазначає таке.

Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу.

Також відповідно до абз. 2 пп.4 та абз. 1 пп. 5 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007, яка втратила чинність з прийняттям постанови № 704, доплату за науковий ступінь кандидата наук або доктора наук іншим військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу встановлюється у розмірі відповідно 15 і 25 відсотків посадового окладу.

Однак, позивачу встановлено надбавку за науковий ступінь в розмірі 5 % відповідно до п.2, п. 6 постанови № 704.

На думку позивача, положення п2 п. 6 постанови № 704 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», а тому відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України, до спірних правовідносин має бути застосована норма, яка має вищу юридичну силу.

Оцінюючи надані докази, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин не належить застосуванню ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», з огляду на таке.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (надалі Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Таким чином, Законом № 2011-ХІІ покладено обов`язок на Кабінет Міністрів України щодо встановлення розміру грошового забезпечення.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Також у пп. 2 пункту 6 постанови № 704 установлено виплачувати доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем.

Таким чином, постановою КМУ № 704 визначено інший розмір відсотку доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, ніж передбачено Законом України «Про вищу освіту».

Суд вважає, що у даному випадку відсутнє невідповідність правового акту закону, оскільки вказані акти мають різні сфери регулювання.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про вищу освіту», цей Закон встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Статтею 59 Закону України «Про вищу освіту» передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти.

У свою чергу, суд звертає увагу, що позивачу призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, а тому спірні правовідносини належать регулюванню саме цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі цього закону.

Статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто Законом передбачено перерахунок пенсії саме з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин не належить застосування ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», оскільки позивачу призначена пенсія на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

У зв`язку з вищевикладеними встановленими обставинами, суд доходить висновку, що у задоволенні цих позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не належать задоволенню повністю.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, та відсутні витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні судові витрати не компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України (, місцезнаходження: вулиця Канатна, 83, Одеса, Одеська область, 65107) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.