Справа № 300/580/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. справа № 300/580/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи з 24.06.1975 по 10.08.1977 та з 10.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз», а також зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періодів роботи з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 10.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз», починаючи з 21.01.2004.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не врахував того, що ОСОБА_1 має право на пільгове обчислення стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, позивачем при оформленні пенсії надано пенсійному органу всі необхідні довідки, накази та трудову книжку для підтвердження її працевлаштування у районах Крайньої Півночі. Також ОСОБА_1 вказує, що у відповідності до вимог законодавства України, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Стверджує, що згідно записів у трудовій книжці, а також інших документів (довідок, архівних довідок, наказів та ін.) підтверджується ї право на пільгове обчислення стажу у спірні періоди, а саме один з половиною рік за один рік роботи.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

09.03.2021 на адресу суду надійшов відзив від відповідача від 03.03.2021 за №0900-0803-8/7301, згідно якого представник вказує, що ОСОБА_1 дізналася про періоди, які зараховані до страхового стажу ще в 2017 році, тобто в момент отримання листа Департаменту Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 25.10.2017. Таким чином, просить застосувати строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, до страхового стажу враховано спірні періоди, зазначені в трудовій книжці, про що неодноразово повідомлялося позивача. Так, до матеріалів позовної заяви долучено розрахунок стажу, згідно якого слідує, що страховий стаж, з врахуванням спірного періоду, становить 29 років 9 місяців 22 дні. Також представник відповідача відмічає, що в матеріалах справи маються копії трудової книжки, записи якої не підтверджують користування пільгами особою, яка працювала у районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Так, згідно записів трудової книжки, між ОСОБА_1 та підприємством, яке розташоване у районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі було укладено трудовий договір, який становить менше трьох років. Довідка, яка містить у собі відомості про укладення з позивачем трудового договору, ні суду, ні Пенсійному фонду не надана, таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Надалі згідно вимог частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

ОСОБА_1 направила на адресу суду заяву про поновлення строку на подання адміністративного позову, в якій аргументувала причини поважності пропуску такого строку, які судом визнані поважними, а тому суд продовжив розгляд справи.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

21.01.2004 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі 29 років 9 місяців 22 дні. та коефіцієнті страхового стажу 0,29750.

Як свідчить розрахунок стажу ОСОБА_1 , спірні періоди роботи з 24.06.1975 по 10.08.1977, з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз» зараховані до загального страхового стажу позивача, однак без врахування коефіцієнту - один з половиною рік за один рік роботи в районах Крайньої Півночі.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 названого Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.

Також пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Отже, відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 зараховується до стажу роботи в 1,5-кратному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Абзацами 1 та 2 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 за №22-1 (далі - Порядок №22-1) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за№637. За період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Аналогічні положення були закріплені в статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971, що діяли на момент роботи позивача у районах Крайньої Півночі, згідно яких також визначено, що «Трудовой договор (контракт) есть соглашение между трудящимся и предприятием, учреждением и организацией, по котрому трудящий ся обязуется выполнять работу по определенной специальности, квалификации или должности с подчинением внутреннему трудовому распорядку, а предприятие, учреждение, организация обязуется выплачивать трудящемуся заработную плату и обеспечивать условия труда, предусмотренные законодательством о труде, коллективным договором и соглашением сторон».

Відповідно до статті 39 цього Кодексу, «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности работника».

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Судом встановлено, що на підтвердження наявності трудового стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі позивач надала відповідачу трудову книжку, згідно записів якої позивач працювала, серед іншого, з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз» на посадах повара ІІІ та ІV розрядів (а.с. 9-11).

Вказані записи у трудовій книжці позивача скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, а також зазначено накази, згідно яких приймалася на роботу та звільнялася у спірний період ОСОБА_1 .

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, при цьому, відповідач не оскаржує сам факт роботи позивача у спірний період у «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз» на посадах повара ІІІ та ІV розрядів, що підтверджується розрахунком стажу (а.с. 34), відзивом та листами пенсійного органу.

Окрім того, у матеріалах справи містяться інші докази про підтвердження страхового стажу, які надавались позивачем пенсійному органу, зокрема архівна довідка від 04.10.2013 за №05-5756 (а.с. 12), архівна довідка від 22.08.2013 за №176 (а.с. 13), довідка від 27.03.2009 за №289/01 (а.с. 14), довідка від 05.03.2009 за №197/01 (а.с. 15), архівна довідка від 24.02.2009 за №05-1380 (а.с. 16),архівна довідка від 07.10.2008 за №Р-43 (а.с. 17), архівна довідка від 07.10.2008 за №Р-42 (а.с. 18),архівна довідка від 18.12.2014 за №05-6719 (а.с. 19), накази про прийняття і звільнення з роботи (а.с. 20-25)

Відмовляючи у зарахуванні пільгового періоду роботи у «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз» на посадах повара ІІІ та ІV розрядів до стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідач виходив з того, що позивачем укладено трудовий договір, який становить менше трьох років.

Виходячи з наведених вище положень законодавства, пільгове обчислення страхового стажу для призначення пенсії з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців застосовується за періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР.

Системно проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.06.2018по справі №173/637/17, від 03.07.2018 по справі №302/662/17-а, від 25.09.2018 по справі №554/1723/17, від 18.12.2018 по справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 по справі №352/1612/15а.

Крім того, суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці підтверджують факт прийняття позивача на роботу та факт звільнення її з роботи (в даному випадку за власним бажанням та по догляду за дитиною), при цьому звільнення може мати місце і до завершення строку трудового договору, тобто записи у трудовій книжці не підтверджують строк укладеного трудового договору.

Разом із тим, згідно приписів пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», необхідний тільки факт укладення трудового договору.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз» в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, підтверджені записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , копія якої була надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії та долучена до матеріалів адміністративної справи, а також архівними довідками, довідками та наказами, які також містяться в матеріалах даної справи.

Тобто, посилання відповідача на строковість трудового договору в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, не заслуговують на увагу.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як наслідок, суд вважає, що ефективним способом захисту буде зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз», із розрахунку один рік за один рік і шість місяців (в 1,5-кратному обчисленні).

Окремо суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у прохальній частині позову просить зарахувати їй, серед іншого, період роботи з 10.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром», при цьому, як уже встановлено судом, згідно записів трудової книжки і архівних довідок, позивач працювала у «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» з 18.01.1980 по 15.04.1981. Вказане суд вважає опискою при складенні позовної заяви позивачем.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, як уже встановлено судом, пенсія ОСОБА_1 призначена21.01.2004.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно з частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Під час розгляду справи встановлено, що пенсія (з урахуванням пільгового стажу роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз») в належному розмірі не виплачувалась позивачу саме з вини пенсійного органу, на який покладено обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії. Як наслідок, право ОСОБА_1 на перерахунок і виплату пенсії з 21.01.2004 є абсолютним та не може бути обмежене будь-яким строком у силу вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН1909127 від 16.02.2021 (а.с. 1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування позивачу до пільгового страхового стажу періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 24.06.1975 по 10.08.1977 і з 18.01.1980 по 15.04.1981 в «ОРСеВуктильському газопромисловому управлінні УРСа об`єднання «Комігаспром» та з 23.04.1983 по 20.10.1984 у ВАТ «Ніжневартовськнафтогаз», із розрахунку один рік за один рік і шість місяців, починаючи з 21.01.2004.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.