Справа № 320/7714/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2021-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Київ № 320/7714/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., секретаря судового засідання Олеярника М.І., за участю представників сторін:

від позивача - Бодюк В.А.;

від відповідача - Загородній С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ»

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ» з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.04.2020 № та №.

Позов мотивовано протиправністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про неможливість простеження документального оформлення руху товарів по всьому ланцюгу постачання у взаємовідносинах позивача із контрагентами ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», з огляду на підтвердження під час перевірки фактів здійснення господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами належним чином оформленими первинними документами, своєчасне та повне оприбуткування позивачем на підставі видаткових та податкових накладних придбаних товарів, оплату позивачем придбаних товарів та подальше їх використання у господарській діяльності, що призвело до змін в активах підприємства та його зобов`язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків та отримання прибутку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про встановлення під час перевірки позивача, за наслідками якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, фактів непідтверження документально отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей за господарськими операціями з контрагентами ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», оскільки господарська діяльність зазначених контрагентів позивача має ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; відсутній кваліфікований персонал; відсутні основні фонди; відсутній реальний ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей. Також, відповідачем наголошено на відсутності у позивача належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, довіреностей на осіб, які отримували продукцію, довіреностей на осіб, які здійснювали перевезення товару, подорожніх листів, відомостей щодо розвантаження та завантаження придбаного товару, реєстрації заїзду та виїзду автомобілів, документів на підтвердження місця зберігання товару, відомостей щодо перевірки кількості та якості товару, що свідчить про відсутність господарських операцій та позбавляє позивача права на формування податкової вигоди за такими господарськими операціями.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої відзив відповідача на позов не містить жодного спростування аргументів позивача, викладених у позовній заяві, та ґрунтується на дублюванні акта перевірки, за наслідками якої відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Позивачем зазначено, що під час проведення перевірки представнику контролюючого органу надавались відповідні пояснення щодо особливостей оформлення позивачем права власності на асфальтоукладач та щодо наявності у позивача у власності такої машини, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію. Позивачем наголошено на безпідставності посилання відповідача у своєму відзиві на відсутність документів щодо місць зберігання асфальтобетонної суміші, оскільки специфіка її виробництва унеможливлює таке зберігання. Також, позивачем зазначено, що посадові особи контролюючого органу під час здійснення документальної виїзної перевірки не виїжджали на об`єкти позивача, не відвідували належного позивачу виробництва та не встановлювали специфіку виготовлення асфальтобетонної суміші, а лише вдалися до посилань щодо ненадання позивачем до перевірки документів на підтвердження наявності у позивача місць зберігання готової продукції. Крім того, позивачем наголошено на безпідставності посилання відповідача у відзиві та акті перевірки на кримінальні провадження, які не стосуються розслідування епізоду щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представником позивача під час судового розгляду позов підтримано, наголошено на необґрунтованості висновків перевірки, за наслідками якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, про відсутність документального підтвердження господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» та наголошено на реальності зазначених господарських операцій, а також на підтвердженні їх реального характеру первинними документами.

Представником відповідача під час судового розгляду проти позову заперечено, наголошено на правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на встановлені під час проведення передвіки порушення позивачем вимог податкового законодавства, та на відсутності підстав для задоволення позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ», ідентифікаційний код 37641719, місцезнаходження: 07335, Київська область, Вишгородський район, сільрада Демидівська, Урочище Берізки, буд. 2, зареєстровано як юридична особа 16.05.2011, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0027889. Основним видом економічної діяльності товариства є - 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів н.в.і.у.

На підставі наказу від 27.02.2020 №525, направлень на проведення перевірки від 28.02.2020 №820, №821 Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ», ідентифікаційний код 37641719, з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість в частині здійснення взаємовідносин з ТОВ «ДБК-АН», , за період діяльності з 01.11.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 31.01.2019, з ТОВ «ТРИГОН-2018», , за період діяльності з 01.09.2019 по 30.09.2019, з ТОВ «ЯСТ», , за період діяльності з 01.10.2019 по 31.10.2019, з ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», , за період діяльності з 01.10.2019 по 31.10.2019, про що складено акт перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення: від 14.04.2020 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1238383,75 грн., в тому числі 990707,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 247676,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 14.04.2020 №, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі нуль гривень у зв`язку із завищенням від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 109191,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано 29.05.2020 до Державної податкової служби України скаргу від 03.07.2019 №1093.

Рішенням Державної податкової служби України від 22.06.2020 №19789/6/99-00-06-02-02-06 продовжено строк розгляду скарги позивача до 31.07.2020 включно.

Рішенням Державної податкової служби України від 31.07.2020 №24326/6/99-00-06-02-02-06 податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 № та № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі по тексту - Податковий кодекс).

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (абзаци перший, другий підпункт 75.1.2 пункту 75.1).

Порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлено статтею 78 Податкового кодексу.

Так, вказаною нормою визначено, зокрема, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (пункт 78.4).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 78.5).

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 78.8).

Судом встановлено, що на підставі наказу від 27.02.2020 №525, направлень на проведення перевірки від 28.02.2020 №820, №821 Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ», ідентифікаційний код 37641719, з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на додану вартість в частині здійснення взаємовідносин з ТОВ «ДБК-АН», , за період діяльності з 01.11.2018 по 30.11.2018 та з 01.01.2019 по 31.01.2019, з ТОВ «ТРИГОН-2018», , за період діяльності з 01.09.2019 по 30.09.2019, з ТОВ «ЯСТ», , за період діяльності з 01.10.2019 по 31.10.2019, з ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», , за період діяльності з 01.10.2019 по 31.10.2019, за результатами проведення якої складено акт перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719.

Як убачається зі змісту зазначеного акта перевірки, на підставі якого контролюючим органом винесено спірні податкові повідомлення-рішення, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, абзацу «г» пункту 198.5, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 990707,00 грн., в тому числі по періодам: листопад 2018 року - 74250,00 грн.; січень 2019 року - 374009,00 грн.; вересень 2019 року - 182168,00 грн.; жовтень 2019 року - 360280,00 грн., та встановлено завищення залишку від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 декларації) на загальну суму 109191,00 грн., в тому числі по періодам: січень 2019 року в сумі 109191,00 грн.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Водночас, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Згідно наведеного визначення, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, придбання товарів та послуг з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, правильності обчислення податкового кредиту, наявності первинних документів, в тому числі податкових накладних, виданих особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, платник податку на додану вартість має право на податковий кредит.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм податкового законодавства убачається, що датою виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Водночас, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім того, за вказаними нормами Податкового кодексу та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов`язань, витрат і доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарський операцій, в тому числі і зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних продавцем товарів та послуг податкових накладних, що дає право покупцю на віднесення вказаних сум до податкового кредиту.

Втім, під час перевірки контролюючим органом не встановлено, а також не надано суду під час судового розгляду справи будь-яких доказів на підтвердження факту відсутності у позивача зареєстрованих у встановленому законодавством порядку податкових накладних по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» у спірний період за відображеними у акті перевірки господарськими операціями.

Натомість, факти складання податкових накладних та їх реєстрація у Єдиному реєстрі податкових накладних контрагентами позивача - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» та надання зареєстрованих податкових накладних позивачу як покупцю таких товарів підтверджується змістом акту перевірки, у якому зазначено про поставку вказаними контрагентами товарів позивачу на підставі податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, отримання позивачем від своїх контрагентів -ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, є обов`язковими підставами для включення позивачем сум податку на додану вартість, зазначених у цих податкових накладних, до податкового кредиту протягом звітного періоду.

Втім, як убачається зі змісту акта перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719, на підставі якого контролюючим органом винесено спірні податкові повідомлення-рішення, незважаючи на наявність у позивача зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних, виписаних постачальниками товарів - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження документально отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» та про неможливість підтвердження факту постачання зазначеними контрагентами на адресу позивача товарів.

При цьому, підставою для таких висновків слугувала зібрана контролюючим органом податкова інформація відносно вказаних контрагентів позивача та аналіз даних ЄРПН, згідно яких: по ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ «ДБК-АН» у листопаді-грудні 2018 року та за попередні періоди з дня реєстрації платником ПДВ, ТОВ «ДБК-АН» не придбавав товар - асфальтоукладач марки DEMAG DF135C, який в подальшому було реалізовано на ТОВ «ГАРІЛІТ»; ТОВ «ДБК-АН» є учасником кримінального провадження за №0000084 від 30.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 212 Кримінального кодексу України; ТОВ «ДБК-АН» сформовано податковий кредит та податкові зобов`язання за листопад-грудень 2018 року шляхом маніпулювання показниками податкової звітності; ТОВ «ТРИГОН-2018» у вересні 2019 року придбавало товар, який в подальшому реалізовано ТОВ «ГАРІЛІТ», у ТОВ «МІКСТОРА», яке відповідає критеріям ризиковості платника податку та є учасником кримінального провадження №0003659 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України щодо можливих фактів легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом ПрАТ «Миронівський хлібопродукт»; по ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ «ТРИГОН-2018» від ТОВ «МІКСТОРА» у вересні 2019 року та за попередні періоди з дня реєстрації платниками ПДВ не встановлено факту придбання ідентифікованих товарів - паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне ТУ У 20.1-2:2015; ТОВ «ЯСТ» у жовтні 2019 року придбавало товар, який в подальшому реалізовано ТОВ «ГАРІЛІТ», у ТОВ «НОРДОПТ ЛІМІТЕЛ», ТОВ «КОРБА ГРУП», ТОВ «ЄВРОДОНБУДСТАНДАРТ», які у жовтні 2019 року та за попередні періоди з дня реєстрації платниками ПДВ придбавали у своїх контрагентів-постачальників продукти харчування (сік, чай, печиво, шоколад, кетчуп, цукерки, сметана та інше), що свідчить про відсутність придбання ТОВ «ЯСТ» товарів з номенклатурою - паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне ТУ У 20.1-2:2015; по ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» у жовтні 2019 року та за попередні періоди з дня реєстрації платником ПДВ не придбавало товарів - АБС, дрібнозерниста, щільна, тип В, марка 1 (В-10), який в подальшому реалізовано ТОВ «ГАРІЛІТ»; у господарській діяльності ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» наявні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутність руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій; відсутність кваліфікованого персоналу; відсутність основних фондів; відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей; ТОВ «ГАРІЛІТ» є учасником кримінальних проваджень №0007979, №0000493, №0000312 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України.

Таким чином, за висновком контролюючого органу, зазначена податкова інформація свідчить про непідтвердження факту поставки постачальниками - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» товарів позивачу, відповідно, первинні документи, складені за вказаними господарськими операціями, не можуть бути підставою як для бухгалтерського обліку господарських операцій, так як і наслідком для податкового обліку.

Втім, враховуючи наявні у матеріалах справи докази щодо господарських операцій між ТОВ «ГАРІЛІТ» та його контрагентами - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» у спірний період, фактичні обставини справи у сукупності із нормами податкового законодавства, суд констатує необґрунтованість наведених вище висновків контролюючого органу та їх спростування наданими позивачем копіями первинних бухгалтерських документів, які оформлено у відповідності до вимог статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є такими, що підтверджують зміни у власному капіталі, рух активів позивача по сплаті за придбаний товар від своїх контрагентів, використання придбаного товару під час здійснення господарської діяльності та з метою отримання прибутку від такої господарської діяльності.

Так, із наявних у матеріалах справи доказів убачається, що між ТОВ «ГАРІЛІТ» (Покупець) та ТОВ «ДБК-АН» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу від 11.11.2018 №11/07 предметом якого є бувший у використанні асфальтоукладач марки DEMAG DF135C, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_2 .

Згідно підписаного між ТОВ «ГАРІЛІТ» (Покупець) та ТОВ «ДБК-АН» (Продавець) акту прийому-передачі товару №1 від 17.12.2018 до договору купівлі-продажу від 11.11.2018 №11/07, Продавець передав, а Покупець прийняв асфальтоукладач марки DEMAG DF135C, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_2 , ціною 3344700,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-АН» виписано на користь ТОВ «ГАРІЛІТ» видаткову накладну №27 від 17.12.2018 на асфальтоукладач DEMAG DF135C, заводський НОМЕР_5, ціною 3344700,00 грн.

У зв`язку з виявленням технічної помилки у зазначеній видатковій накладній щодо заводського номера асфальтоукладача, ТОВ «ГАРІЛІТ» звернулось до ТОВ «ДБК-АН» з листом від 08.04.2020 №04/08 про внесення змін до видаткової накладної шляхом виправлення заводського номера асфальтоукладача на - « НОМЕР_2».

Листом ТОВ «ДБК-АН» від 10.04.2020 №04/10 позивачу направлено примірник видаткової накладної №27 від 17.12.2018 із внесеними виправленнями.

Оплата позивачем придбаного на підставі зазначеної видаткової накладної товару підтверджується платіжними дорученнями №418 від 28.11.2018 на суму 445500,00 грн., №431 від 04.12.2018 на суму 450000,00 грн., №451 від 12.12.2018 на суму 450000,00 грн., №455 від 13.12.2018 на суму 1553700,00 грн., №499 від 14.02.2019 на суму 445500,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, власником асфальтоукладача марки DEMAG DF135C, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_2 , є ТОВ «ГАРІЛІТ», дата видачі свідоцтва - 13.07.2017.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено та відображено в акті перевірки, що асфальтоукладач DEMAG DF135C вже у 2017 році перебував на балансі ТОВ «ГАРІЛІТ».

Позивачем зазначено, що вказаний асфальтоукладач було фактично передано позивачу товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-АН» у 2017 році, що підтверджується зазначеним свідоцтвом про реєстрацію машин, водночас, договір купівлі-продажу від 11.11.2018 №11/07 було укладено пізніше, що не суперечить положенням частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України, згідно якої умови договору застосовуються до відносин, які виникли до його укладення.

Наведене підтверджено допитаним у якості свідка директором ТОВ «ГАРІЛІТ» ОСОБА_1 .

Суд зауважує про наявність хронологічної невідповідності первинних документів щодо придбання позивачем у ТОВ «ДБК-АН» асфальтоукладача марки DEMAG DF135C, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_2 , відомостям свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого 13.07.2017. Втім, на думку суду, така невідповідність не може бути достатньою підставою для висновку контролюючого органу про документальне непідтвердження отримання позивачем зазначеного асфальтоукладача від ТОВ «ДБК-АН», оскільки позивачем було надано до перевірки первинні документи на підтвердження придбання асфальтоукладача, якими також підтверджується оплата позивачем такого товару, перевіркою встановлено наявність у власності позивача асфальтоукладача, що також підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію машини, контролюючим органом не встановлено під час перевірки іншого джерела походження належного позивачу асфальтоукладача марки DEMAG DF135C, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , заводський № НОМЕР_2 .

На підтвердження придбання товару у ТОВ «ТРИГОН-2018» позивачем надано договір поставки від 07.06.2019 №07/0619, згідно якого постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію, зазначену у видаткових накладних.

ТОВ «ТРИГОН-2018» складено на користь ТОВ «ГАРІЛІТ» видаткові накладні №46 від 09.09.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 24289 л на суму 364335,00 грн.; №52 від 19.09.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 24289 л на суму 364335,00 грн.; №55 від 25.09.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 24289 л на суму 364335,00 грн.

Оплата позивачем придбаного на підставі зазначених видаткових накладних товару підтверджується платіжними дорученнями №979 від 27.09.2019 на суму 260000,00 грн., №967 від 20.09.2019 на суму 104335,00 грн., №956 від 19.09.2020 на суму 364335,00 грн.

Перевезення придбаного товару від постачальника до покупця підтверджується товарно-транспортними накладними №Р46 від 09.09.2019, №Р52 від 19.09.2019, №Р55 від 25.09.2019.

Між ТОВ «ГАРІЛІТ» (Покупець) та ТОВ «ЯСТ» (Постачальник) укладено договір поставки від 02.10.2019 №02/1019, згідно якого постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію, зазначену у видаткових накладних.

ТОВ «ЯСТ» складено на користь ТОВ «ГАРІЛІТ» видаткові накладні №1 від 02.10.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 24289 л на суму 364335,00 грн.; №7 від 15.10.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 24289 л на суму 364335,00 грн.; №13 від 30.10.2019 на паливо котельне коксохімічне сумішне альтернативне в кількості 15192 л на суму 227880,00 грн.

Оплата позивачем придбаного на підставі зазначених видаткових накладних товару підтверджується платіжними дорученнями №1025 від 10.10.2019 на суму 104335,00 грн., №1045 від 23.10.2019 на суму 64000,00 грн., №1053 від 29.10.2019 на суму 196000,00 грн., №148 від 19.11.2019 на суму 389490,00 грн., №158 від 25.11.2019 на суму 14335,00 грн., №440 від 25.11.2019 на суму 350000,00 грн., №445 від 26.11.2019 на суму 389490,00 грн.

Перевезення придбаного товару від постачальника до покупця підтверджується товарно-транспортними накладними №Р1 від 02.10.2019, №Р7 від 15.10.2019, №Р13 від 30.10.2019.

Між ТОВ «ГАРІЛІТ» (Покупець) та ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» (Продавець) укладено договір поставки від 01.10.2019 №4, згідно якого продавець поставляє покупцю асфальтобетонну суміш на умовах, що вказуються у видаткових накладних.

ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» складено на користь ТОВ «ГАРІЛІТ» видаткові накладні №РН-000007 від 29.10.2019 на асфальтобетонну суміш у кількості 160,3 т на суму 272510,60 грн., №РН-000008 від 20.10.2019 на асфальтобетонну суміш у кількості 320 т на суму 544001,30 грн., №РН-000009 від 31.10.2019 на асфальтобетонну суміш у кількості 228,6 т на суму 388620,90 грн.

Оплата позивачем придбаного на підставі зазначених видаткових накладних товару підтверджується платіжними дорученнями №4 від 31.03.2020 на суму 4000,00 грн., №364 від 21.04.2020 на суму 23230,80 грн., №404 від 28.04.2020 на суму 52000,00 грн., №672 від 24.07.2020 на суму 35000,00 грн., №806 від 20.08.2020 на суму 20000,00 грн., №995 від 06.10.2020 на суму 130000,00 грн.

Позивачем зазначено, що придбане ним паливо у ТОВ «ТРИГОН-2018» та ТОВ «ЯСТ» використовувалось товариством для виготовлення асфальтобетонної суміші, яка в подальшому реалізовувалась позивачем ТОВ «ОДА», ТОВ «Євробуд-Індустрія», ТОВ «Євроавтодор», ТОВ «Вега Строй ЛТД», ТОВ «АМК РЕМ-БУД», ТОВ «Урарту Амо», підприємству «Едванст Проджект Селушенс», ТОВ «Декс Сіті», що також підтверджується наявними у матеріалах справи договорами поставки асфальтобетонної суміші, укладеної між позивачем та вказаними контрагентами, а також оформленими на виконання зазначених договорів первинними документами.

Щодо місць зберігання придбаного палива та асфальтобетонної суміші позивачем зазначено, що така суміш виготовляється з бітуму та щебеню у барабані при високій температурі, в подальшому гаряча асфальтобетонна суміш переміщається у накопичувальний бункер, де підтримується при високій температурі, а з бункеру готова суміш вивантажується у вантажний транспорт. Відтак, технологічний процес виготовлення гарячої асфальтобетонної суміші не передбачає її зберігання, оскільки така суміш без високої температури застигне та стане непридатною до використання. При цьому, паливо, яке використовується для нагрівання асфальтобетонної суміші, не потребувало його зберігання у складських приміщеннях або інших місцях зберігання, оскільки отримане паливо, яке безперебійно поставлялось відповідними партіями, відразу використовувалось у процесі виробництва асфальтобетонної суміші.

Ідентичні покази також було надано суду допитаним під час судового розгляду справи в якості свідка директором ТОВ «ГАРІЛІТ» ОСОБА_1 .

Позивачем додано до позовної заяви докази придбання ним об`єкту нерухомого майна - асфальтобетонний завод, який знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільрада Демидівська, Урочище Берізки, буд. 2.

Отже, суд дійшов висновку про підтвердження наявними у матеріалах справи первинними документами, які також надавались позивачем до перевірки, факту придбання позивачем товарів у ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» та їх подальше використання у господарській діяльності позивача відповідно до основного виду його економічної діяльності - 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів н.в.і.у.

З огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами - контрагентами позивача, а тим паче їхніми контрагентами.

За висновком суду, законодавство не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання, так само, як і на платника податків не покладається обов`язок перевіряти своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Таких підстав відповідачем не зазначено, судом під час судового розгляду не встановлено.

Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Наявні у матеріалах справи документи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

На думку суду, відсутність у контрагентів платника податку руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій, відсутність кваліфікованого персоналу, відсутність основних фондів, відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей може слугувати підставою для обґрунтованого сумніву щодо реальності господарської операції лише в сукупності з іншими фактами, які б свідчили про безтоварний характер господарської операції, зокрема, відсутність належним чином оформлених первинних документів, відсутність економічного змісту господарської операції, відсутність зміни майнового стану учасників господарської операції. Втім, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується зворотне.

Поряд з цим, відповідач для визнання господарських операцій між ТОВ «ГАРІЛІТ» та ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» нереальними, посилається в акті перевірки на наявність досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000084

№0003659, №0007979, №0000493, №0000312, у яких фігурують контрагенти позивача та позивач.

Суд зауважує, що посилання податкового органу щодо наявних досудових кримінальних проваджень, фігурантом у яких є контрагенти позивача та позивач, без обвинувального вироку суду не є підставою для визнання операцій позивача із зазначеними контрагентами нереальними, відповідно, кримінальні провадження не є належним підтвердженням протиправності дій платника податків та/або доказом нереальності здійснення господарських операцій. Крім того, вказані кримінальні провадження не стосуються саме спірних господарських операцій, а здійснюються за фактами, які не були предметом перевірки.

Верховним судом у постанові від 24.04.2018 №2а/0370/205/12 висловлено правову позицію, згідно якої сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Отже, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Відтак, суд дійшов висновку, що між ТОВ «ГАРІЛІТ» та ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» дійсно склалися реальні господарські відносини, результатом яких став реальний рух активів, зміна майнового стану сторін.

За будь-яких умов оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов`язковому порядку необхідно з`ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

ТОВ «ГАРІЛІТ» має всі документи, які підтверджують фактичні поставки йому товару контрагентами - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ». На момент складання податкових накладних в період, що перевірявся, зазначені контрагенти позивача були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому порядку в якості платників ПДВ, а тому мали відповідні правові підстави для складання податкових накладних.

Відтак, зазначені вище документи спростовують висновки контролюючого органу, викладені у акті перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719, щодо документального непідтвердження господарських операцій із вищевказаними контрагентами, у тому числі й щодо руху активів позивача (сплати позивачем суми ПДВ в складі оплати вартості придбаних товарів), що було обов`язковою умовою для віднесення позивачем сум такого податку до податкового кредиту згідно вимог проаналізованого вище податкового законодавства.

За таких обставин, висновки посадових осіб контролюючого органу про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах позивача із вищенаведеними контрагентами за періоди, що перевірялись, є необґрунтованими, такими, що суперечать нормам податкового законодавства, оскільки зроблені на припущеннях, що не передбачено нормами податкового законодавства, спростовуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, при дослідженні яких судом не встановлено їх юридичної дефектності, а відповідачем така дефектність не доведена належними засобами доказування.

Таким чином, аналіз вищенаведених документів та алгоритм дій позивача свідчить про те, що позивач діяв у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а саме: після отримання товару від контрагентів - ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних, що давало позивачу як покупцю товарів право (обов`язок) на віднесення вказаних сум податку на додану вартість до податкового кредиту у своїй податковій звітності, з урахуванням того, що порушення вимог законодавства при їх складанні під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу не встановлено, про що в акті не зазначено, а тому за викладених обставин та досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які фіксують реальність здійснення господарських операцій, суд дійшов висновку про відсутність порушення саме позивачем як покупцем товарів вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, абзацу «г» пункту 198.5, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу, виходячи із того, що за вищевказаними операціями відбулися зміни у капіталі позивача (отриманий товар використано у господарській діяльності з метою виробництва та подальшої реалізації асфальтобетонної суміші), відбувся рух активів позивача по сплаті за придбані позивачем товари на користь контрагентів позивача, де у складі вартості придбаного позивачем товару сплачено відповідні суми ПДВ, що підтверджено копіями платіжних доручень з відмітками банку та не спростовано відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Втім, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не спростовано докази, які надано позивачем, з урахуванням обставин, встановлених судом, у відповідності до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, не може слугувати достатнім доказом відсутності факту постачання ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ» товарів позивачу аналіз даних ЄРПН, згідно якого неможливо дослідити походження у зазначених контрагентів поставленого ним позивачу товару через «обрив ланцюга», оскільки вказані обставини не можуть бути підставами для позбавлення саме позивача, як кінцевого покупця такого товару, права на формування податкового кредиту за умови наявності у позивача всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність господарської операції у відповідності до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу, а також з урахуванням індивідуального характеру юридичної відповідальності, що визначено статтею 61 Конституції України, а, відповідно, позивач як кінцевий споживач придбаних послуг не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Є безпідставними і доводи відповідача про те, що висновки акту перевірки контролюючого органу ґрунтуються на підставі аналізу баз електронних баз даних контролюючих органів, оскільки податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах контролюючого органу відносно контрагентів позивача (суб`єктів господарювання) по ланцюгах постачання послуг, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформаційний характер та може бути лише підставою для ініціювання перевірок або зустрічних звірок суб`єктів господарювання та не є безумовними доказами нереальності господарських операцій без дослідження первинних бухгалтерських документів суб`єкта господарювання, що також передбачено і нормами податкового законодавства.

Таким чином, доводи відповідача про те, що контролюючий орган при проведенні перевірки не може встановити повного ланцюгу постачання того чи іншого товару аж до виробників (обрив (розрив) ланцюга), не може бути покладено в основу притягнення до відповідальності саме позивача як кінцевого споживача товарів, за умови дотримання ним вимог податкового законодавства, зокрема, отримання податкової накладної та проведення оплати за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем сплачено відповідні суми податку на додану вартість.

Отже, за умови сплати податку на додану вартість позивачем як покупцем у складі вартості придбаного товару на нього не може бути покладено тягар відповідальності по сплаті такого податку вдруге, ще й за порушення податкового законодавства продавцем товару.

Також, відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, яким чином дії третіх осіб (ТОВ «МІКСТОРА», ТОВ «НОРДОПТ ЛІМІТЕЛ», ТОВ «КОРБА ГРУП», ТОВ «ЄВРОДОНБУДСТАНДАРТ») можуть впливати на дані податкового обліку позивача, та не наведено жодних підстав на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяв без належної обачності і обережності та позивачу було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти та/або контрагенти його контрагентів, аж до виробників продукції.

При цьому слід зазначити, що висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях посадових осіб контролюючого органу не підтверджених будь-якими належними та допустимими доказами.

Відтак, враховуючи надання позивачем до перевірки первинних бухгалтерських документів на підтвердження господарських операцій з придбання ним товарів у ТОВ «ДБК-АН», ТОВ «ТРИГОН-2018», ТОВ «ЯСТ», ТОВ «ГАРІ-ЛІТ», у відповідача були відсутні правові підстави для висновків про документальне непідтвердження отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням встановлених судом обставин та положень проаналізованого податкового законодавства.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 («Булвес» АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу №1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, які нібито вчинені контрагентами позивача та постачальниками контрагентів позивача по ланцюгу постачання товару (обрив та маніпулювання ланцюгом поставки), які викладено в акті перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719.

При цьому судом враховано й те, що наведений акт перевірки взагалі не містить жодних посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, які перешкоджали або забороняли позивачеві віднести суми податку на додану вартість по вищенаведених правовідносинах з наведеними вище контрагентами до податкового кредиту, з урахуванням того, що позивачем отримано товар проведено розрахунки за отриманий від вказаних контрагентів товар, проведено сплачено суму податку на додану вартість у складі вартості послуг, що не спростовано відповідачем.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо необґрунтованості висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 13.03.2020 №274/10-36-05-12/37641719, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 № та №, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 20213,62 грн. (платіжне доручення від 31.08.2020 №830). Доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано, будь-яких клопотань з цього приводу суду не заявлено. Відтак, з урахуванням задоволення позову у повному обсязі на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 20213,62 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14.04.2020 № та №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ» судові витрати в розмірі 20213,62 грн. (двадцять тисяч двісті тринадцять грн. 62 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛІТ» (ідентифікаційний код 37641719, місцезнаходження: 07335, Київська область, Вишгородський район, сільрада Демидівська, Урочище Берізки, буд. 2).

Відповідач - Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний номер 43141377, адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, провадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 березня 2021 р.