Справа № 280/398/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 березня 2021 року Справа № 280/398/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Артоуз О.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №155 від 07.12.2020 відділу перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області, визнати за ОСОБА_1 право на отримання пенсії державного службовця та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити йому пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XIІ, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та здійснити нарахування й виплату з 11 травня 2016 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 80 відсотків від заробітку, зазначеного у Довідці господарського суду Запорізької області та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що 11.05.2016 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, із заявою про перехід з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Рішенням засідання робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №20 від 18.05.2016 позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2020 позов задоволено частково, яким визнано за позивачем право на отримання пенсії державного службовця та зобов`язано відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби 25 років 04 місяці 03 дні, призначити та здійснити нарахування пенсії державного службовця відповідно до статі 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 80% від заробітної плати працюючих суддів за аналогічною посадою згідно з Довідкою Господарського суду Запорізької області від 17.01.2017 та здійснити відповідні виплати коштів, починаючи з 14.03.2016. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №334/4034/16-а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасував та прийняв нову постанову, яким позов задоволено частково: визнав протиправним та скасував рішення засідання робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №20 від 18.05.2016; зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву від 11.05.2016 та прийняв рішення у відповідності до вимог закону з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі. Рішенням №155 від 07.12.2020 Відділ перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області безпідставно зазначено, що позивач не досяг пенсійного віку (62 роки), вказуючи на це, як на підставу відмови в задоволенні звернення щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця. Вважає, що відмова в призначенні даного виду пенсії прийнята Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення від 7.12.2020 за №155 є незаконною, безпідставною та підлягає скасуванню, а заява від 11.05.2016 щодо переходу з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно ст.37 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби загалом 25 років 4 місяці 03 дні підлягає задоволенню. Також позивач вважає, що такими протиправними діями з боку відповідача йому нанесено моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. З урахуванням викладеного в позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 25.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач адміністративний позов не визнав, 15.02.2021 надав до суду відзив (вх.№9100), відповідно до якого зазначає, що на виконання вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №334/4034/16-а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.05.2016, з урахуванням висновків суду, щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи з 27.10.1974 по 11.11.1976, з 02.10.1978 по 25.01.1979, з 12.02.1979 по 30.09.1980, з 01.10.1980 по 09.10.1984, з 10.10.1984 по 11.01.2002. Разом із заявою від 11.05.2016 позивачем було надано відповідачу довідку про складові заробітної плати (№ 09-13а/563 від 06.05.2016) та довідку про склад заробітної плати заступника голови господарського суду Запорізької області станом на 28.05.2016 (№ 09-13/544 від 28.04.2016). Враховуючи, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 334/4034/16-а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано лише повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2016 та прийняти рішення у відповідності до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби вищезазначені періоди роботи, інші зобов`язання відсутні. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 155 від 07 грудня 2020 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки позивач станом на дату звернення, а саме на 11.05.2016 не досяг пенсійного віку 62 роки. Таким чином, на підставі зазначеного вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 334/4034/16-а виконано в повному обсязі, а саме, повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.05.2016, на підставі чого, прийнято рішення № 155 від 07.12.2020, яким відмовлено позивачу в переведенні на пенсію згідно до Закону України «Про державну службу». У задоволенні позову просить відмовити.

02.02.2021 позивачем подано до суду пояснення до позовної заяви (вх. №6235), відповідно до якої вказує, що позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є помилковою та не відповідає чинному законодавству. З посланням на практику Верховного Суду просить позов задовольнити.

Крім того, 25.02.2021 позивачем подано заперечення на відзив (вх. №11240) відповідно до яких зазначає, що відзив відповідача заслуговує уваги лише в частині розміру призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про держану службу». Позивач стверджує про помилкове зазначення в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя, пенсії в розмірі 80 відсотків, так як діючим законодавством пенсія відповідно до Закону України «Про Державну службу» призначається в розмірі 60 відсотків по останньому місцю працевлаштування. Крім того, просить збільшити розмір моральної шкоди до 70000, 00 грн.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач з 11 квітня 2007 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя отримуючи пенсiю по iнвалiдностi вiдповiдно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсiйне страхування».

11 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсiї по iнвалiдностi, призначеної згiдно Закону України «Про загальнообов' язкове державне пенсiйне страхування» на пенсiю за віком, призначену згiдно Закону України «Про державну службу».

Рішенням робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року № 20 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2017 року у справа № 334/4034/16-а (Провадження № 2-а/334/89/20, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, позовні вимоги позивача було задоволено частково: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби період служби в лавах Радянської Армії з 27 жовтня 1974 року по 11 листопада 1976 року, що складає 2 роки та 15 діб; з обов`язано управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період служби в лавах Радянської Армії з 27 жовтня 1974 року по 11 листопада 1976 року, що складає 2 роки та 15 діб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2020 позов ОСОБА_1 задовольнити частково: визнано за ОСОБА_1 право та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період - з 27 жовтня 1974 року по 11 листопада 1976 року - 2 роки 14 днів проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; з 02 жовтня 1978 року по 25 січня 1979 року - 3 місяці 23 дні на посаді секретаря комсомолу Інструментального заводу м.Саранськ; з 12 лютого 1979 року по 30 вересня 1980 року - 1 рік 7 місяців 13 днів начальником штабу комсомольського будівництва Пологівського райкому комсомолу Запорізької області; з 01 жовтня 1980 року по 09 жовтня 1984 року - 4 роки 8 днів на посаді інструктора обкому комсомолу; з 09 жовтня 1984 року по 04 січня 1988 року - 3 роки 2 місяці 26 днів на посаді інструктора в апараті Запорізької обласної ради народних депутатів; з 04 січня 1988 року по 11 січня 2002 року - 14 років 1 місяць 7 днів на посаді державного арбітра, а з 01 серпня 1988 року на посаді заступника головного державного арбітра, і з 07 липня 1992 року постановою Верховної Ради України призначений першим заступником голови арбітражного суду Запорізької області, а всього зарахувати 25 років 04 місяці 03 дні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80 % від суми заробітної плати працюючих суддів за аналогічною посадою зі всіма надбавками відповідно до Закону України "Про державну службу» згідно з довідкою Господарського суду Запорізької області від 17 січня 2017 року та здійснити відповідні виплати коштів, починаючи з 14 березня 2018 року. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2020 року у справі №334/4034/16-а (2-а/334/89/20) - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення засідання робочої групи з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя №20 від 18.05.2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2016 року та прийнято рішення у відповідності до вимог закону з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі. У задоволенні позову в іншій частині вимог - відмовити.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 334/4034/16-а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.05.2016, з урахуванням висновків суду, щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи з 27.10.1974 по 11.11.1976, з 02.10.1978 по 25.01.1979, з 12.02.1979 по 30.09.1980, з 01.10.1980 по 09.10.1984, з 10.10.1984 по 11.01.2002.

Разом із заявою від 11.05.2016 позивачем було надано відповідачу довідку про складові заробітної плати (№ 09-13а/563 від 06.05.2016) та довідку про склад заробітної плати заступника голови господарського суду Запорізької області станом на 28.05.2016 (№ 09-13/544 від 28.04.2016).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 155 від 07 грудня 2020 відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки позивач станом на дату звернення, а саме на 11.05.2016 не досяг пенсійного віку 62 роки.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Дослідивши надані документи, суд зазначає, що у п.10 Розділі ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII (набрав чинності 01.05.2016) зазначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовця.

Згідно з п.12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як зазначено у ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII зазначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. (…).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. (…) До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Також суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 встановлено факт наявності спірних періодів перебування ОСОБА_1 , які підлягають за зарахуванню до стажу державної служби.

Подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з підпунктом 3.3 пункту 3 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Вказане положення також закріплено у частині 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Так судом встановлено, що позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XIІ.

Суд приходить до висновку, що для правильного вирішення цього спору потрібно встановити, чи поширюється визначене п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону право осіб на призначення пенсії на правовідносини, що виникають при переведенні пенсіонерів з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Попереднього Закону на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності новим Законом) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Нового Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Нового Закону передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Попереднього Закону передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Попереднього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, ОСОБА_1 хоч і мав станом на 01.05.2016 стаж державного службовця 25 років 04 місяці 03 днів, не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону на підставі п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Нового Закону, оскільки на час звернення до відповідача з відповідною заявою не досяг шістдесятидвох річного віку.

Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року в зразковій справі № 822/524/18.

Відповідно до ч.2 ст 2. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглядала звернення позивача від 11.05.2016, з врахуванням висновків Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020, суд вважає правильним відмову з огляду на відсутність під час подання звернення позивача від 11.05.2016 певного віку у позивача. Позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у Довідці господарського суду Запорізької області, а саме з 14 березня 2018 року та дати, з якої підлягає призначення пенсії державного службовця суд зазначає наступне.

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Відповідно до частини третьої вказаної статті переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, враховуючи наведені норми права та фактичні обставини, матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця від 11.05.2016, але одна з обов`язкових складових для переходу на інший вид пенсії, а саме вік позивача виникла пізніше ніж дата звернення, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у Довідці господарського суду Запорізької області, а саме з 14 березня 2018 року (дата з якої позивачу виповнилось 62 роки), а не з 11 травня 2016 року.

Щодо вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 права на отримання пенсії державного службовця суд зазначає, що зобов`язання судом призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ є належним способом захисту порушеного права позивача та поглинає за своєю сутністю вищезазначену позовну вимогу.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Однак, позивачем не надано суду доказів в підтвердження понесення ним моральних страждань та доказів в підтвердження обґрунтованості суми заявленої позивачем до стягнення у розмірі 70000 грн., як наслідок підстав для задоволення таких вимог не має.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та законність своїх дій , відтак позовні вимоги є обґрунтованими а такими, що підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з 14 березня 2018 у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у Довідці господарського суду Запорізької області №09-13а/563 від 06.05.2016.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 12.04.2021.

Суддя О.О. Артоуз