Справа № 160/2910/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року Справа № 160/2910/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова почта В 3675), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (польова почта В 3675), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2021 року № 27 про виключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 видати новий наказ про звільнення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи в якому вказати підставу звільнення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі № 160/1055/20;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 провести службове розслідування та видати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні 29.11.2019 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) на підставі наказу № 383;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним наказом, оскільки наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2021 року №27 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття зі всіх видів забезпечення без проведення усіх необхідних розрахунків на день виключення, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки нормами чинного законодавства передбачено, що в наказі має бути зазначена підстава звільнення, якою є рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20. Наказ видано не уповноваженою особою. При звільненні позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, компенсацію за недотримане речове майно та неправильно розраховано вислугу років та компенсацію за невикористану відпустку.
На думку позивача, оскаржуваний наказ є протиправним, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року на адресу суду від військової частини НОМЕР_1 26.03.2021 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20 було скасовано пункт 1 наказу від 29.11.2019 року №383 та поновлено позивача із зазначенням, що підставою є рішення суду. Відповідно до наказу Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 року «Про затвердження порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» Головнокомандувачі мають право призначати службові розслідування та делегувати їх проведення підпорядкованим особам, що було зроблено головнокомандувачем оперативного командування Схід. З позивачем було здійснено повний розрахунок, з рапортом на отримання компенсації за неотримане речове майно позивач не звертався. Військовою частиною НОМЕР_1 був належним чином оформлений та відправлений лист за №218 від 28.01.2021 року до Амур-Нижньодніпровського РТЦК та СП у м. Дніпро для встановлення вислуги років позивача, проте, на час складання відзиву відповіді не надійшло.
02.04.2021 року представником третьої особи подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що головне управління не має можливості надати будь-які пояснення щодо спірних правовідносин, оскільки не є суб`єктом, що контролює надходження до бюджету у даному конкретному випадку.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 від 29.07.2015 року.
Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом від 05.12.2016 року.
У жовтні 2018 року та 2019 роках позивач звертався з рапортами до командира військової частини НОМЕР_1 , в яких просив звільнити його зі служби та провести перерахунок вислуги років за весь час служби, з урахуванням служби в районах проведення АТО та ООС, надати довідки про доходи встановленого зразка, надати послужний список за весь час служби, виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, вирішити питання компенсації або надання вихідних днів за час виконання службових обов`язків в районах проведення АТО та ООС за період 2017-2019 роки включно.
24.11.2019 року листом №3925 військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено, що його рапорт про звільнення було зареєстровано за №9077 від 11.11.2019 року.
26.11.2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №114-РС старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.
29.11.2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №383 старшину ОСОБА_1 з 29.11.2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Амур-Нижньодніпровського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.
В оскаржуваному наказі №383 від 29.11.2019 року зазначено:
- вислуга у Збройних Силах становить 15 років 2 місяці;
- виплатити щомісячну грошову премію у повному розмірі, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 листопада по 29 листопада 2019 року;
- провести відрахування коштів з грошового забезпечення за 2 доби відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, що залишився після звільнення;
- грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного забезпечення за 2019 рік отримав;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань не отримав;
- зарахувати до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 , ВОС-0305003.
Позивач, не погоджуючись з наказом та діями відповідача в частині не зазначення в наказі №383 від 29.11.2019 року та не виплати грошової компенсації при звільненні за не отримані дні відпочинку в періоди виконання службових обов`язків поза межами постійного розташування військової частини у вихідні, святкові та неробочі дні, невикористані календарні дні щорічної та додаткових відпусток, та невірного обчислення вислуги років, звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (польова почта В 3675), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Амур-Нижньодніпровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області, про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково:

- скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2019 року № 383 про виключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 та компенсацій і виплат за період служби;

- поновлено з 29.11.2019 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) на посаді командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 в списках особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати новий наказ про виключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 та компенсацій і виплат за період служби, в якому вказати календарну вислугу років, пільгову вислугу років та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 витяги з наказів про безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях згідно довідок № 2656 від 16.10.2019 року та 2657 від 16.10.2019 року; довідку про не отримане речове майно; послужний список та довідки про доходи та соціальні внески для оформлення та отримання військової пенсії;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу за вислугу років, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року в справі № 160/1055/20 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі № 160/1055/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_7 ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур-Нижньодніпровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області, про скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було прийнято наказ від 25.01.2021 року №23, яким пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №383 від 29.11.2019 року про звільнення старшини ОСОБА_1 скасовано та поновлено його на військовій службі за контрактом на посаді командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера на самохідній артилерійській батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи та на всіх видах забезпечення з 29.11.2019 року групи і вважати таким, що 29.11.2019 року приступив до виконання обов`язків за посадою з посадовим окладом 3440 грн. на місяць, шпк «старший лейтенант». В наказі визначено підставу: постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 року; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №5-РС від 25.01.2021 року.

29.01.2021 року ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було прийнято наказ №27, яким cтаршину ОСОБА_1 , командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2021 року № 6-РС з військової служби у запас відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу пункт 2 підпункт «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), з 29 січня 2021 року виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Амур-Нижньодніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.

У наказі визначено:

- вислуга у Збройних Силах становить: календарна 17 років 4 місяців, пільгова 4 роки 7 місяців 16 днів, загальна 21 років 11 місяців 16 днів;

- виплатити щомісячну грошову премію у повному розмірі, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період 01 січня по 29 січня 2021 року;

- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік;

- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 40 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік;

- відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити грошову компенсацію як учаснику бойових дій за 84 доби не використаної додаткової відпустки за період 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік;

- виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню за 4 (чотири) календарі їх роки у розмірі 50% за кожний повний прослужений рік;

- зарахувати до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 , ВОС-0305003;

- проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зняти з продовольчого забезпечення згідно каталог продуктів харчування (обід) з 30 січня 2021 року.

Не погоджуючись з порядком прийняття вказаного наказу та нарахованими сумами до виплати, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з підпунктом «б» пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Відповідно до ч.9 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170), Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153.

Частиною 3 п.12.8 Інструкції №170 встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Відповідно до пункту 2.9 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06,2014 року за №611/25388 (далі - Інструкція №333) виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: осіб, звільнених з військової служби, призначених для проходження військової служби до інших військових частин (у тому числі направлених на навчання за кордоном строком понад один рік і на посади національного контингенту), зарахованих на навчання до військових навчальних закладів, обраних народними депутатами України, відряджених до органів, установ і організацій із залишенням на військовій службі, а також направлених для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - інші військові формування), - з дня вибуття.

Зі змісту пункту 242 Положення №1153/2008 випливає, що військовослужбовець підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини за наявності наступних умов: 1) надходження письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця; 2) здавання військовослужбовцем посади; 3) проведення з військовослужбовцем усіх необхідних розрахунків, крім випадку наявності його згоди на виключення зі списків особового складу військової частини.

частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З аналізу наведених норм, встановлено, що військовослужбовця не може бути виключено зі списків особового складу військової частини до проведення з ним всіх необхідних розрахунків.

Не погоджуючись з розрахунком проведених виплат, позивач зазначає про невиплату компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18).

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що з метою реалізації права на отримання компенсації за неотримане речове майно, військовослужбовець має звернутись з відповідним рапортом (заявою) до командира військової частини, проте, судом не встановлено, що позивач реалізував своє право на отримання речового майна шляхом звернення з відповідним рапортом, а тому не проведення розрахунку з компенсації за неотримане речове майно не є підставою для скасування наказу від 29.01.2021 року №27.

Проте, як встановлено судом спору між сторонами щодо належності виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно не існує, оскільки як зазначено відповідачем у відзиві, відповідно до заявки на бюджетне асигнування до кінця 2021 року, станом на 16.03.2021 року зазначена сума була витребувана у начальника речової служби Командування сухопутних військ України, проте станом на 16.03.2021 року жодних коштів для сплати позивачу не надходило.

Вказане підтверджується долученою до матеріалів відзиву копією заявки на суму 8426,00 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 перерахувати на рахунок НОМЕР_4 ІВАN НОМЕР_5 БАНК ОДЕРЖУВАЧА: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», КИЇВ, Україна, РНОКПП одержувача: , ПРИЗНАЧЕННЯ ПЛАТЕЖУ: поповнення рахунку ОСОБА_1 компенсацію в сумі 8 425 (вісім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 97 коп. за недоотримане речове забезпечення.

Вказана вимога підлягає задоволенню в редакції, визначеній позивачем, оскільки нарахування вказаної суми відбулось та право позивача на її отримання є безспірним.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок одноразової грошової допомоги за вислуги років з урахуванням служби в органах внутрішніх за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року, надбавки за вислугу років та компенсацію за не використану щорічну відпустку з урахування вислуги років за період з 2016 року по 2021 рік, суд зазначає наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20 було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати новий наказ про виключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 та компенсацій і виплат за період служби, в якому вказати календарну вислугу років, пільгову вислугу років та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

В оскаржуваному наказі від 29.01.2021 року №27 було визначено вислугу років у Збройних силах України, яка становить: календарна 17 років 4 місяці, пільгова 4 роки 7 місяців 16 днів, загальна 21 рік 11 місяців 16 днів.

Позивач в позовній заяві вказує, що вислуга років визначена лише за період служби в Збройних силах України, і як наслідок, відповідачем проведено неправильний розрахунок одноразової грошової допомоги за вислуги років, надбавки за вислугу років та компенсацію за не використану щорічну відпустку, оскільки не було враховано проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року.

Проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються:

- військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту;

- служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.

З огляду на наведену норму, суд вважає, що проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року має бути зараховано позивачу до вислуги років.

Судом встановлено, що спору щодо зарахування позивачу проходження служби в органах внутрішніх справ за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року, не існує, оскільки як вказано відповідачем у відзиві, військовою частиною НОМЕР_1 був належним чином оформлений та відправлений лист за №218 від 28.01.2021 року до Амур-Нижньодніпровського РТЦК та СП у м. Дніпро для отримання особової справи позивача з метою проведення належного нарахування вислуги років.

Вказане підтверджується долученою до матеріалів справи копією листа військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2021 року №218.

З огляду на викладене, суд зазначає, що підлягають задоволенню судом позовні вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок одноразової грошової допомоги за вислуги років з урахуванням служби в органах внутрішніх за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року, надбавки за вислугу років та компенсацію за не використану щорічну відпустку з урахування вислуги років за період з 2016 року по 2021 рік.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити перераховані в майбутньому суми задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно та не можуть бути задоволені без здійснення відповідного нарахування військовою частиною. Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, що визначені статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, суд вважає, що вказаний перерахунок не є підставою для скасування наказу від 29.01.2021 року №27, оскільки порушені права позивача можуть бути відновлені шляхом внесення змін у наказ.

Стосовно твердження позивача про те, що наказ підписано тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , суд зазначає, що у відповідності до п.12.1 розділу 12 Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» від 26.05.2014 року №333 накази по особовому складу (далі - накази) складаються державною мовою і підписуються посадовою особою, якій надано право призначати, переміщувати на посади, звільняти з посади, звільняти з військової служби, укладати і продовжувати строки контракту, виконувати інші дії, пов`язані з визначенням службового становища військовослужбовців. У разі відсутності зазначеної посадової особи право підпису надається особі, яка тимчасово її заміщує згідно з письмовим наказом.

Для друкування наказів використовується гарнітура Times New Roman, шрифт розміром 12-14 друкарських пунктів. Дозволяється використовувати шрифт розміром 8-12 друкарських пунктів для друкування реквізиту "Прізвище і ініціали або ім`я та по батькові виконавця і номер його телефону", виносок, пояснювальних написів тощо. Якість друку має дозволяти відображувати текст будь-яким друкарським способом. Текст друкується на одному боці аркуша на папері формату А4 (210х297 мм) через один міжрядковий інтервал.

Реквізит "Підпис" складається з найменування посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Ініціали та прізвище керівника друкуються на рівні останнього рядка найменування посади.

Текст друкується з такими вільними від тексту полями:

ліве - не менш як 30 мм;

праве - не менш як 10 мм;

верхнє і нижнє - не менш як 20 мм.

Під час оформлення наказу слід дотримуватися таких відступів від межі лівого поля:

12,5 мм - для абзаців у тексті;

104 мм - для реквізитів "Гриф обмеження доступу документа".

У разі оформлення наказу на двох і більше сторінках друга і наступні сторінки нумеруються.

Номери сторінок проставляються посередині верхнього поля аркуша арабськими цифрами без слова "сторінка" ("стор.") та розділових знаків. На першій сторінці номер не проставляється.

Вписувати у віддрукований текст наказу окремі букви, цифри, слова не дозволяється.

Ініціали і прізвище особи, яка підписала наказ, друкуються великими літерами, а найменування посади, військове звання - малими літерами.

Великими літерами друкуються прізвища військовослужбовців у пунктах наказів по особовому складу, посади, на які вони призначаються, військово-облікові спеціальності, слова "УВІЛЬНИТИ", "ЗВІЛЬНИТИ", "ПРИЗНАЧИТИ", "ВІДРЯДИТИ", "ПРОДОВЖИТИ", "НАПРАВИТИ", "ЗАРАХУВАТИ", "УКЛАСТИ", "ВИКЛЮЧИТИ", "У ЗАПАС", "СКАСУВАТИ", "ПОНОВИТИ", "ВВАЖАТИ", "ІМЕНУВАТИ" тощо.

Для зручності в роботі спеціальні бланки титульних аркушів наказів можуть виготовлятися заздалегідь друкарським способом або при друкуванні наказів із використанням друкарського пристрою електронно-обчислювальної техніки.

Титульні аркуші наказів, які розробляються в кадрових органах, повинні мати такі реквізити: Державний Герб України; найменування Міністерства; назва документа; дата і номер; місце видання; гриф обмеження доступу до наказу (за необхідності); заголовок до тексту; текст; підпис.

Пунктом 12.2 розділу 12 Наказу передбачено, що титульні частини наказів формулюються від імені командувачів, командирів (керівників), яким надано право видавати накази. У наказах вказується дійсне найменування. Титульний аркуш наказу за дійсним найменуванням наведено в додатку 49 до цієї Інструкції.

Якщо режимні (закриті) військові частини в документах по особовому складу повинні вказуватися тільки за присвоєним їм умовним найменуванням, титульні частини наказів формулюються від імені командирів військових частин за умовним найменуванням. Титульний аркуш наказу за умовним найменуванням наведено в додатку 50 до цієї Інструкції.

Пунктом 12.3 розділу 12 Наказу встановлено, що пункти наказів складаються в наказовій формі. У них послідовно без будь-яких скорочень вказуються такі відомості: військові звання, прізвища, імена, по батькові військовослужбовців, посади, які вони займають на час видання наказів, найменування військової частини, з`єднання, органу військового управління, відповідно до штату (штатного розпису), до якого входять військові частини, а на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні, - у розпорядженні якої посадової особи вони перебувають, і остання посада, з якої їх зараховано в розпорядження. У наказах про призначення (переміщення), крім того, вказуються посади, на які військовослужбовці призначаються, номери військово-облікових спеціальностей за посадами, передбаченими штатами. Посади військовослужбовців, які вони займають на час видання наказу, не змінюються.

Проаналізувавши прийняти наказ від 29.01.2021 року №27, судом встановлено, що він відповідає вимогам розділу 12 Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» від 26.05.2014 року №333.

Форма наказу не передбачає зазначення наказу, на підставі якого здійснює повноваження підписант наказу, в даному випадку тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 .

Не зазначення великими літерами слово «виключити» не є підставою для скасування наказу, оскільки його суть та форма відповідає вимогам законодавства, а у випадку скасування наказу лише через викладення слова «виключити» маленькими літерами буде свідчити про надмірний формалізм, застосований судом під час розгляду справи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, суд не вбачає підстав для скасування наказу від 29.01.2021 року №27 із заявлених позивачем підстав.

Стосовно незазначення у наказі від 29.01.2021 року №27 такої підстави для звільнення, як рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20, суд вказує на те, що вказане рішення суду не стало підставою для звільнення. Вказане рішення було підставою для скасування попереднього протиправного наказу про звільнення та відновлення порушених прав позивача.

Отже, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 29.01.2021 року №27 не підлягає задоволенню судом, оскільки відсутні законодавчо визначені підстави для його скасування.

Як наслідок, не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 видати новий наказ про звільнення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, в якому вказати підставу звільнення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20.

Позовна вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_3 провести службове розслідування та видати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні 29.11.2019 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира 1 самохідного артилерійського взводу-старшого офіцера 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) на підставі наказу № 383, не підлягає задоволенню, оскільки протиправне звільнення позивача відбулось на підставі наявності спору між сторонами стосовно належних позивачу сум до виплати.

Більше того, вказана вимога стосується дискреційних повноважень відповідача на ініціювання та проведення службового розслідування.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Оскільки в позовній заяві жодним чином не обґрунтована вказана позовна вимога та не зазначено яким чином можуть бути поновлені права позивача вказаним службовим розслідуванням, які не вдалось поновити рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №160/1055/20, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідачем у справі не спростовані наведені позивачем в задоволеній частині рішення доводи позовної заяви та обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ); третя особа, яка не заявляє самостійні позовні вимоги: головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, буд.1, місто Дніпро, 49000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 перерахувати на рахунок НОМЕР_4 ІВАN НОМЕР_5 БАНК ОДЕРЖУВАЧА: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», КИЇВ, Україна, РНОКПП одержувача: НОМЕР_10 , призначення платежу: поповнення рахунку ОСОБА_1 компенсацію в сумі 8 425 (вісім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 97 коп. за недоотримане речове забезпечення.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за вислугу років, з урахуванням служби в органах внутрішніх за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року, надбавки за вислугу років та компенсацію за не використану щорічну відпустку з урахування вислуги років за період з 2016 року по 2021 рік.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2021 року № 27 про виключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) - командира самохідного артилерійського взводу - старшого офіцера самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи із списків військової частини, зняття з усіх видів забезпечення, зарахування до оперативного резерву першої черги військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням проведеного перерахунку одноразової грошової допомоги за вислугу років, з урахуванням служби в органах внутрішніх за період з 16.05.1986 року по 18.03.1996 року, надбавки за вислугу років та компенсацію за не використану щорічну відпустку з урахування вислуги років за період з 2016 року по 2021 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук