Справа № 392/1211/20
Суддя: Березій Ю. А.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/1211/20
Провадження № 2-а/392/15/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Кальній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до поліцейського СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюка Антона Владиславовича про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року серії БАА № 196916 про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 121 КУпАП у виді штрафу 340 гривень.

Позов мотивовано тим, що 14 вересня 2020 року СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюк А.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача, в якій зазначив, що 14 вересня 2020 року о 23.40 на польовій дорогі с. Розсохуватка-Червона Поляна водій ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ-3741 НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю та вчасно не пройшов його, чим порушив п. 31.3б Правил дорожнього руху.

Позивач зазначив, що 14 вересня 2020 року він перебував біля лісопосадки на польовій дорозі с. Розсохуватка-Червона Поляна поруч з власним автомобілем УАЗ-3741, реєстраційний номер НОМЕР_1 і автомобілем на той час не керував. Через деякий час приїхали працівники поліції і винесли відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 196831 за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання постанови було вчинене з порушенням норм закону. Неправомірність дій відповідача полягає в необ`єктивній оцінці ситуації, в безпідставному винесені постанови про накладення адміністративного стягнення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки вина в будь-якій формі в діях ОСОБА_1 була відсутня. Окрім того, зазначає що при винесені постанови про адміністративне правопорушення, поліцейським ОСОБА_2 позивачу не були роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Ухвалою судді від 28 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 12).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , закріплених статтями 47,79 КАС України, у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно до частини 4 статті 259 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття

рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина 2 статті 2 КАС України).

Пунктом 19 статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин,

на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно пункту 31.3б Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності (стаття 7 КУпАП).

Згідно статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (стаття 258 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини,

що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено положеннями статті 279 КУпАП.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року поліцейський СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюк А.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача, в якій зазначив, що 14 вересня 2020 року о 23.40 на польовій дорогі с. Розсохуватка-Червона Поляна водій ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ-3741 НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю та вчасно не пройшов його, чим порушив п. 31.3б Правил дорожнього руху (а.с. 5).

Позивач вказує, що 14 вересня 2020 року він перебував біля лісопосадки на польовій дорозі с. Розсохуватка-Червона Поляна поруч з власним автомобілем УАЗ-3741, реєстраційний номер НОМЕР_1 і автомобілем не керував. Через деякий час приїхали працівники поліції і винесли відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідач обставин, на які посилається позивач не спростував, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого свого рішення суду не надав.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, які надані у розпорядження суду учасниками справи, суд дійшов висновку про те, що належні і допустимі докази, які підтверджують наявність обставин, які викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення - відсутні.

Відповідно до приписів статті 77 КАС України, у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності обов`язок доказування правомірності своїх дій покладається на суб`єкта владних повноважень.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язаною із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Перевірка законності постанови про накладення адміністративного стягнення здійснена в частині застосування відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, незважаючи на те, що позивачем цей факт заперечується.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з тим, позивач просить визнати рішення поліцейського СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюка А.В., щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності внаслідок порушення пункту 31.3б Правил дорожнього руху не доказаними та незаконними, але дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки в розпорядженні суду відсутні докази, які спростовують твердження позивача про те, що від не порушував вимоги Правил дорожнього руху, за таких обставин порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись статтями 244, 246 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 вересня 2020 року серії БАА № 196916 поліцейського СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюка Антона Владиславовича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною 1 статті 121 КУпАП у виді штрафу 340 (триста сорок) гривень.

У задоволення іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач поліцейський СРПП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області Микитюк Антон Владиславович, вул. Центральна, 81 в м. Мала Виска Кіровоградської області.

Головуючий

суддя