Справа № 260/3769/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року м. Ужгород№ 260/3769/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна P.O., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить: 1) визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №291-о/с від 14.12.2017 його було виключено зі списків прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення. Однак при звільненні повного розрахунку з ним проведено не було. Зокрема, одноразова грошова допомога при звільненні розраховувалась з грошового забезпечення в розмірі 8493,55 грн. без урахування щомісячної грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому підлягають захисту в судовому порядку.

17 грудня 2020 року відповідач надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позов №14/9059 від 15.12.2020, в якому проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що чинним на день виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено такого виду грошового забезпечення як додаткова грошова винагорода. Більше того, нормами Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №73 від 02.02.2016, що прийнята відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", чітко передбачено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Така винагорода не має фіксованого розміру та залежить від видатків на грошове забезпечення.

28 грудня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій з доводами позивача не погоджується. Так, зазначає, що вказана винагорода носила постійний характер, оскільки виплачувалася йому протягом 11 місяців 2016 року та в 2017 році. Нормами постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 вона також визначена саме як щомісячна. Отже, зазначена винагорода носила системний та постійних характер, а тому її розмір мав враховуватися при обчисленні одноразової допомоги при звільненні. Вважає, що відповідач помилково посилається на норми Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №73 від 02.02.2016, оскільки це суперечить принципу пріоритетності законів над підзаконними актами. Право військовослужбовця на отримання одноразової допомоги при звільненні у відсотках від місячного грошового забезпечення гарантоване саме нормами Закону.

11 січня 2021 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив №14/9446 від 31.12.2020, в яких позицію позивач вважає такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода має особливий, окремий і разовий вираз виплат, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у постанові Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні кошти. Окрім того, така виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення та не має фіксованого розміру, а також не входить до складу місячного грошового забезпечення.

18 січня 2021 року позивач надіслав до суду додаткові пояснення на заперечення, в яких в обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог посилається на практику Верховного Суду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_2 ) проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Так, під час проходження військової служби ОСОБА_2 у період з лютого 2016 року по грудень 2017 року отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується відомостями особової картки заробітної плати.

Наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) №291-ос від 14 грудня 2017 року підполковника ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 14 грудня 2017 року.

Станом на день звільнення - 14 грудня 2017 року ОСОБА_4 одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», була виплачена в розмірі 42467,75 грн. без врахуванням суми щомісячної додаткової грошової винагороди.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та не є предметом доказування.

Вважаючи протиправними дії Чопського прикордонного загону щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини, у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні місячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 40 Закону №2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 р. (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч. 4 ст. 9 Закону №2011 передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України війс ькових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контрактуру зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Так, як вбачається з особової картки ОСОБА_3 при звільненні з військової служби йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 42467,50 грн. без врахування розміру щомісячної додаткової грошової винагороди.

Разом з тим, позивач вважає, що спірну щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, необхідно включити до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової допомоги при звільненні з тих підстав, що такі виплати ним отримувалися щомісячно.

Тобто, спірним питанням у цій справі є правомірність неврахування відповідачем при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди у складі місячного грошового забезпечення.

Вирішуючи питання правомірності вказаних дій відповідача, суд враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №889, виплачувалась позивачу постійно щомісяця з листопада 2015 року по день звільнення його із військової служби, отже носила постійний характер.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, при цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

В постанові від 06 лютого 2019 року № 522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що оскільки додаткова грошова винагорода на підставі постанови №889, нараховувалась і виплачувалась військовослужбовцю щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Тому за наведеного правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою №889.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду наведені в постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 16 жовтня 2020 року №826/4043/16, від 31 березня 2021 року у справі №620/2878/20.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 (далі Інструкція №73). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, положення щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення та інші одноразові виплати, містить п. 8 Інструкції №73.

Разом з тим, застосовуючи положення Інструкції №73, як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону №2011 Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінене лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Чопського прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: вул. Головна, буд. 55а, м. Чоп, Закарпатська область, 89500, код ЄДРПОУ - 14321707) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяР.О. Ващилін