Справа № 120/638/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 р. Справа № 120/638/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року через засоби поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач, в/ч 3008 НГ України), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 10 972,20 грн. у день звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 10 972,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 22.04.2020 року № 17 о/с позивача звільнено з військової служби у запас, а наказом від 27.04.2020 року № 86 (по стройовій частині) знято з усіх видів забезпечення з 27.04.2020 року. Позивач зазначає, що під час проходження ним військової служби відповідач не забезпечив його обмундируванням та іншими речами відповідно до ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому повинен був здійснити виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна під час звільнення. Однак відповідач такої виплати не здійснив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача із письмовим зверненням, у якому, зокрема, просив провести нарахування та здійснити виплату заборгованості за неотримане речове майно. Листом від 18.01.2021 року відповідач повідомив позивача, що на цей час у військової частини відсутні бюджетні призначення на закупівлю речового майна. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, сторонам встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

12.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7436). Першочергово відповідач зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, визначений ч. 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 знав на час свого звільненні зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини, тобто 27.04.2020 року. Окрім цього, наголосив, що станом на день звільнення позивача з військової служби у військової частини були відсутні належні бюджетні призначення на закупівлю речового майна, оскільки відповідач не має власних коштів на виплату компенсації за неотримане речове майно. Натомість, вказує, що позивач мав право отримати речове майно в натуральному вигляді під час проходження військової служби, але таким своїм правом не скористався. На думку відповідача, військова частина НОМЕР_1 вжила всіх заходів щодо організації дотримання права позивача на отримання належних предметів форменого обмундирування чи отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Також відповідач зазначає, що після надходження коштів позивачу буде виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно згідно довідки від 27.04.2020 року № 53.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГ України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України (по стройовій частині) від 27.04.2020 року за № 86 старшого солдата ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою помічника гранометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення та звільненого відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту) наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО НГУ від 22.04.2020 року № 17 о/с у запас 27.04.2020 року та направлено до Вінницького РВК Вінницької області для взяття на військовий облік.

Як встановлено судом, 31.12.2020 року позивач звернувся із письмовим зверненням до відповідача з вимогою виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, за результатами розгляду якої відповідачем листом від 18.01.2021 року № 50/08/27-С-79 повідомлено про те, що на час розгляду звернення, у зв`язку з відсутністю коштів (для виплати компенсації) на рахунках військової частини, остання не може розрахуватись із позивачем за неотримане ним речове майно по цінам на момент звільнення. Також, повідомлено, що при надходженні коштів за вказаним напрямком, позивачу буде здійснено виплату грошової компенсації за чергою, що утворилась у зв`язку з недостатнім фінансуванням.

Вважаючи дій відповідача щодо відмови у виплаті компенсації за неотримане речове майно протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд першочергово враховує, що відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, предмет позову у даній адміністративній справі стосується визнання протиправними дії відповідача щодо нездійснення повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби в частині виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, передбачене ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та, як наслідок, зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу такої грошової компенсації вартості.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, ця справа пов`язана із звільненням особи з публічної служби і у справах цієї категорії для звернення до суду законом встановлено місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів справи, позовна заява здана позивачем на пошту 26.01.2021 року, а надійшла до суду 27.01.2021 року. Отже, за правилами обчислення процесуальних строків днем звернення позивача до суду вважається саме 26.01.2021 року.

Водночас в цілях обчислення строку звернення до суду з даним позовом визначальним є встановлення тієї обставини, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав та інтересів у зв`язку з невиплатою йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час військової служби.

У даному випадку суд враховує те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 N 178 був затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок N 178).

Відповідно до п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового права, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а, відповідно, на командира військової частини покладено обов`язок на підставі Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оформленої речовою службою, скласти відповідний наказ про виплату такої грошової компенсації.

При цьому, суд враховує, що виходячи із законодавчо визначеного порядку виплати грошової компенсації, право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) та таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту.

Викладений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі N 803/756/17 (К/9901/38716/18), у постанові від 17.01.2019 у справі N 822/2309/17 (К/9901/2022/18).

Відтак, на переконання суду, перебіг місячного строку звернення до суду в даному випадку необхідно обчислювати з дня отримання позивачем відповіді на звернення від 31.12.2020 року щодо виплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Тобто, саме з отриманого листа від 18.01.2021 року № 50/08/27-С-79 позивачу стало відомо про порушення його прав, що і зумовило звернення до суду з даним позовом

За наведених обставин суд доходить висновку, що оскільки звернення ОСОБА_1 про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно від 31.12.2020 року розглянуто відповідачем 18.01.2021 року, а з відповідним позовом до суду позивач звернувся 26.01.2021 року, тому визначений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду не є пропущеним. Відповідно, немає підстав для вирішення ініційованого відповідачем питання про залишення позову без розгляду.

Вирішуючи спір між сторонами по суті, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України: визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей; встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту; гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 .12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ), відповідно до ст. 1 якого, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закон № 2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі Порядок № 178).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку № 178 ).

За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Порядку №178.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 53 від 27.04.2020 року, виданої військовою частиною 3008 НГ України, вартість речового майна, що належить до видачі позивачу становить 10 972,20 грн.

Проте, на момент виключення позивача зі списків особового складу, відповідач не здійснив виплату позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у зазначеній сумі.

Протиправність таких дій відповідача підтверджується в тому числі і приписами абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153) (дія якого відповідно до пункту 3 поширюється також на військовослужбовців Національної гвардії України), згідно з якими після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Окрім того, така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року по справі № 814/1113/16, від 23.04.2020 року по справі № 815/4775/17, а також від 30.06.2020 року по справі № 0840/2883/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, питання правомірності нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно висвітлено і у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі № 560/4259/20, від 10.02.2021 року у справі № 120/3050/20-а, від 04.02.2021 року у справі № 240/8727/20, тощо.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як видно з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує права позивача на отримання спірної грошової компенсації за неотримане речове забезпечення та не оспорює розміру такої виплати.

Разом з тим, необхідність відмови у задоволенні вимог позивача відповідач пояснює відсутністю у військової частини НОМЕР_1 НГ України коштів для проведення повного розрахунку з позивачем.

Оцінюючи наведені доводи, суд насамперед зауважує, що відповідач не надав суду жодних доказів, якими б підтверджувалась відсутність у нього необхідних коштів як на дату виключення позивача зі списків особового складу, так і на час розгляду судом цієї справи. Також не надано суду доказів на підтвердження факту звернення відповідача до відповідних уповноважених суб`єктів для виділення бюджетних коштів з метою виплати позивачу спірної компенсації в повному обсязі.

Крім того, суд наголошує, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиплати особі гарантованих виплат.

У Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а частиною другою статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005, заява №3134/00), "Ромашов проти України" (рішення від 27.07.2004, заява №67534/01), "Шевченко проти України" (рішення від 04.04.2006, заява №32478/02) вказав на те, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Враховуючи викладене та беручи до уваги дотримання позивачем усіх умов для виплати спірної грошової компенсації, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не здійснив виплату позивачу грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно, а отже, позивач має право на отримання такої грошової компенсації вартості в розмірі 10 972,20 грн. відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГ України за № 53 від 27.04.2020 року.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїм діям в частині невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане під час військової служби речове право. Натомість, аргументи позивача, з огляду на вищевикладене, є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Дата прийняття судового рішення обумовлена перебуванням судді у справі в період із 29.03.2021 року по 12.04.2021 року в щорічній відпустці.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 122, 123, 139, 241, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 10 972,20 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 10 972,20 грн. (десять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено і підписано 13.04.21.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (, місцезнаходження: вул. Некрасова, 72, м. Вінниця, 21001).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович