Справа № 400/4537/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4537/19

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 10 березня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 )звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (надалі - відповідача, ГУ ДПС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №5 від 12.11.2019 та №5 від 12.11.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення було винесено податковим органом на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки, оскільки анульована (прощена) банком її заборгованість в частині сплати відсотків не є доходом, отриманим як додаткове благо. За таких обставин, вона не повинна сплачувати податок з такого доходу у даному випадку. Зазначає, що згідно приписів Податкового кодексу України, визначальною ознакою в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Отже, відсотки (плата за кредит) за користування кредитом та штрафні санкції, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податку, який підлягає оподаткуванню. Таким чином, вважає, що її дії щодо не включення до річної податкової декларації суми анульованої банком заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом, та неподання такої декларації, не є порушенням чинного законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати судове рішення у цій справі та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що відсотки (плата за кредит) за користування кредитом та штрафні санкції, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню. Таким чином, дії позивачки щодо не включення до річної податкової декларації суми анульованої банком заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом, та неподання такої декларації, не є порушенням чинного законодавства. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про те, що позивачка була належним чином повідомлена про анулювання боргу банком і зобов`язана була відобразити цей «дохід» в декларації. Також, судом першої інстанції не було досліджено питання щодо строків позовної давності стосовно здійснення анулювання (прощення) заборгованості позивачу, відсутні у справі докази, які б свідчили про те, що суми боргу платника податків анульовані кредитором за своїм самостійним рішенням, не пов`язаним із закінченням строку позовної давності відповідно до п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України. Крім того, судом як зауважує позивачка не було досліджено питання і дана оцінка факту порушення відповідачем процедури проведення перевірки.

21.01.2021 року за вхід. № 1167/21 від представника відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому податковий орган зауважив про хибність доводів ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що відповідно до ст. 164 ПК України, до оподатковуваного доходу необхідно включати у тому числі і додаткове благо, що розуміє і включення прощеного боргу. Відповідно до відомостей з Центральної бази Держреєстру фізичних осіб - платників податків та інших зобов`язань, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року АТ «УкрСиббанк» анулював борг позивачки у розмірі 36334,89 доларів США тіла кредиту та 10688,89 доларів США процентів. Саме на суму прощеного боргу було нарахований податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Зазначає, що перевірку було проведено з повідомленням платника податків особисто 08.10.2019р. Анулювання ж боргу відбулось у відповідності до п. «д2 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України, у межах строку позовної давності та за самостійним рішенням кредитора.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, і доводів апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.02.2007 ОСОБА_1 уклала договір споживчого кредиту з АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до якого отримала 75470 доларів США кредиту.

28.04.2016 АТ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу за кредитним договором від 23.02.2007, в розмірі 36334,89 доларів США, що складає 916187,67 гривень з суми основного боргу (тіло кредиту), а також 10688,82 доларів США, що складає 269519,60 гривень нарахованих процентів за користування кредитом.

АТ «УкрСиббанк» подав до контролюючого орган податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку за формою №1ДФ, в якій відобразив позивачки нарахування доходу за ознакою « 126» (додаткове благо).

27.09.2019 ГУ ДПС у Миколаївській області видало наказ №261 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи та військового збору.

Повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 27.09.2019 за №48/14-29-01-04-44 направлено рекомендованим листом на адресу позивачки 30.09.2019.

В період з 07.10.2019 по 11.10.2019 спеціалістами ДПС проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_1 .

Під час проведення перевірки, податківцями направлявся запит до АТ «УкрСиббанк» з метою уточнення статусу прощеної заборгованості.

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 отримано у 2016 році дохід в сумі 916187,67 гривень, з яких необхідно сплатити 164913,78 гривень податку на дохід та 13742,82 гривні військового збору.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 податок самостійно не сплачений.

12.11.2019 уповноваженою особою ГУ ДПС у Миколаївській області винесені податкові повідомлення-рішення №5 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з військового збору на суму 17178,53 гривень (13742,82 гривень податкового зобов`язання та 3435,71 гривень штраф), №5 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 206142,23 гривні (164913,78 гривень податкового зобов`язання та 41228,45 гривень штраф).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно визначено ОСОБА_1 грошові зобов`язання з податку на доходи та військового збору, нараховані із суми отриманого додаткового блага платником у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту).

Також, суд першої інстанції було зазначено, що грошове зобов`язання було визначено у межах строків давності, передбачених ст. 102 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їхобґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням пп. 14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

У відповідності до пп.162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України, платником податку є, зокрема, податковий агент.

Згідно з п. 164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Як встановлено підпунктом «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбаченихстаттею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Тобто, у розумінні ст. 164 ПК України, в якості доходу повинно враховуватися не будь-який прощений (анульований) борг, а лише основний, в даному випадку - тіло кредиту, не враховуючи нарахованих процентів, пені та штрафів.

За вказано, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачка була повідомлена Банком про анулювання боргу, що підтверджується власноручним записом ОСОБА_1 на копії повідомлення від 28.04.2016р.

При цьому, у самому повідомленні про анулювання боргу, Банком чітко відокремлена анульована сума основного боргу, та анульована сума нарахованих процентів за користування кредитом.

Колегія суддів перевірила та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що недоїмку з податку на доходи та військового збору відповідачем було нараховано саме на суму анульованого основного боргу (тіло кредиту).

Грошове зобов`язання визначено у межах строків давності, передбачених ст.102 ПК України, оскільки зобов`язання з подачі декларації, сплати податку та військового збору за 2016 рік, у позивачки виникли лише у 2017 році.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно правомірності визначення відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи та військового збору. Підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, відсутні.

Доводи апелянта про порушення процедури проведення перевірки податковим органом, а саме неповідомлення позивачки про її проведення спростовуються наданою відповідачем копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 042/098), яким підтверджується отримання ОСОБА_1 копії наказу та Повідомлення про призначення перевірки №48/14-29-01-04-44 від 27.09.2019р.

Твердження апелянта про неповідомлення банком про анулювання боргу та виникнення обов`язку у платника податку відобразити цей «дохід» у річній декларації є хибними, позаяк відповідно до наявного в матеріалах справи Повідомлення банку №31-4-2-02/21 від 28.04.2016 (наданого до відзиву) ПАТ «УкрСиббанк», у ньому наявна відмітка про отримання цього повідомлення - 28.04.2016р. особисто, проставлена особисто ОСОБА_1 .

Також, судова колегія зауважує, що у вказаному повідомленні повідомлялось про прийняття кредитором рішення про анулювання заборгованості, а також наголошувалось на приписах пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України та міститься роз`яснення щодо порядку їх виконання.

Крім того, апеляційним судом враховуються доводи податкового органу, викладені у відзиві на скаргу, в яким відповідач зазначає, що Кредитний договір № 0 було укладено 23.02.2007, а не 27.02.2007, як зазначено в акті перевірки. З цього приводу відповідач також зазначає, що матеріали справи містять копію цього договору, жодна зі сторін не заперечувала, що його укладено 23.02.2007, а також, договір, його зміст та форма не були предметом розгляду адміністративної справи. Дата укладання договору не має юридичного значення на факт несплати ПДФО та військового збору.

Стосовно тверджень апелянта про те, що відсотки за користування кредитом та штрафні санкції не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню, колегія суддів вважає за доцільне вчергове звернути увагу ОСОБА_1 на ту обставину, що як вірно було встановлено судом першої інстанції та повністю підтверджується наявними у справі доказами, фінансову санкцію застосовано за несплату ПДФО та військового збору з основної суми боргу. Сума відсотки за кредитним договором не врахована контролюючим органом під час визначення бази оподаткування ПДФО та військовим бором і не міститься в оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 400/4537/19- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 12 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.