Справа № Н/851/16/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 р.Справа № Н/851/16/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 по справі № 820/6369/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області треті особи: Державна судова адміністрація України , Державна казначейська служба України

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Територіального управління управління Державної судової адміністрації в Харківській області в розрахунку та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у відставку;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України від 7 липня 2010 року №2453 - VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 01.04.2014).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 у справі № 820/6369/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в розрахунку та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у відставку.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 01.04.2014).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 у справі № 820/6369/16 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 залишено без змін.

12.05.2020 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у справі № 820/6369/16.

Заява вмотивована тим, що 15.04.2020 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII та визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII. Рішення оприлюднено 16 квітня 2020 року на офіційному вебсайті Конституційного Суду України www.ccu.gov.ua. Зазначає, що при цьому, суд виходив з того, що однією з гарантій незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, яке має гарантувати здійснення справедливого, незалежного, безстороннього правосуддя, а також, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи зменшені іншими нормативними актами. Вказує, що Конституційний Суд дійшов висновку, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи. Отже, з Рішення Конституційного Суду України випливає, що судді, які мали достатній стаж для виходу у відставку на час ухвалення оспорюваного Закону, мають право на отримання вихідної допомоги. Вказує, що оскільки, як на час прийняття, так і на день набрання чинності оспорюваним положенням Закону, тобто на 1 квітня 2014 року вона вже мала достатній стаж на посаді судді, який давав їй право на відставку, що підтверджується наявним в матеріалах справи поданням із зазначенням стажу роботи на посаді судді станом на 28.09.2016, відповідно до ст. 362 КАС України, вона має право на подання заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду 23 березня від 2017 року. Посилається, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. Зазначає, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України „Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", від 27 березня 2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вважає, що суд апеляційної інстанції, скасувавши законну постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, порушив принцип верховенства права, закріплений у ст. 8 Конституції України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області подало до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у зв`язку з виключними обставинами, в якому, заперечуючи проти розгляду заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 за виключними обставинами, вважаючи цю постанову законною, обґрунтованою та такою, що ухвалена відповідно до норм матеріального та процесуального права, просить відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 та залишити без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 по справі № 820/6369/16 за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 по справі № 820/6369/16 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Заява розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Колегія суддів, дослідивши матеріали цієї справи та вимоги поданої заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, вважає, що вказана заява підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 залишенню в силі, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 за № 2136-VIII (далі за текстом - Закон № 2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 91 Закону № 2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною першою ст. 136 Закону № 2453-VI (до 01 квітня 2014 року) передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У подальшому, стаття 136 Закону № 2453-VI виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 за № 1166-VII (далі по тексту - Закон № 1166-VII).

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 за № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону № 2453-VI.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 за № 2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 Конституційним Судом України вирішено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Такої позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 814/1274/17, від 30 квітня 2020 року в справі № 826/15692/16, від 12 серпня 2020 року в справі № 826/18177/15.

Колегія суддів також зазначає, що за змістом п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Окрім того, 19.02.2021 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 808/1628/18, в якій наголосив, що положення п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення "ще не виконане", яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення", про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 10.03.2021 у справі № 826/28067/15.

Проте, у даному випадку, рішення суду не може вважатись невиконаним у контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення суду, що набрало законної сили (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у справі № 820/6369/16), яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 та в ухвалі від 03.02.2021 у справі № 820/1329/16.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Отже, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави для перегляду та скасування за виключними обставинами, визначеними п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у справі № 820/6369/16.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 за виключними обставинами у справі № 820/6369/16 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у справі № 820/6369/16 залишенню в силі.

Наведені в заяві ОСОБА_1 доводи є необґрунтованими та такими, що не впливають на вирішення справи.

Частиною 1 ст. 369 КАС України визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 321, 325, 328, п.1 ч.4 ст. 368, ст.369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 по справі № 820/6369/16 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 по справі № 820/6369/16 залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.

Повний текст ухвали виготовлений 12.04.2021 року