Справа № 440/1624/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1624/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач) про стягнення заборгованості, а саме просить:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача заборгованість з виплати пенсії за період з 04.07.2015 по 02.02.2020 у розмірі 76601,37 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначав про бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області з приводу нездійснення позивачу виплати заборгованості пенсії за період з 04.07.2015 по 02.02.2020 у розмірі 76601,37 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1624/21; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази /а.с. 19/.

31.03.2021 до суду надано відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача зазначив, що сума пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №440/3450/20, включена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснено за окремою бюджетною програмою на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" /а.с. 22-39/.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Cправа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №440/3450/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03.06.2019 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2015. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі №440/3450/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 440/3450/19 залишено без змін.

Відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №440/3450/19 набрало законної сили 03.02.2020.

На виконання зазначеного рішення відповідачем призначено позивачу пенсію за вислугу років з 04.07.2015, а також з 04.07.2015 по 02.02.2020 нараховано позивачу пенсію у розмірі 76601,37 грн, що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи /а.с. 36/.

08.12.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просив виплатити ГУ ПФУ в Полтавській області нараховану пенсію позивачу /а.с. 12/.

Листом від 18.12.2020 №7182-7050/Г-02/8-1600/20 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача про те, що нарахована за період з 04.07.2015 по 02.02.2020 (включно) пенсія позивачу в розмірі 76601,37 грн облікована в органі Пенсійного фонду України та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України /а.с. 13/.

Не погоджуючись із фактом невиплати заборгованості пенсії за період з 04.07.2015 по 02.02.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності для України з 01.02.2007 (надалі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Судом встановлено, що з 04.07.2015 позивачу призначена пенсія за вислугу років /а.с. 26/.

Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_1 сума, яка підлягає виплаті позивачу, становить 76601,37 грн /а.с. 36/.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність відповідного фінансування для виплати пенсії позивачу з огляду на те, що зазначене не може бути підставою для звільнення держави від виконання зобов`язання щодо виплати пенсії особі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що спір у цій справі не стосується оскарження дій органу Пенсійного фонду щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили, відповідно до положень статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на те, що у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №440/3450/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2015, без зобов`язання відповідача здійснити вказаний перерахунок. При цьому, судом зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання виплатити пенсію за вислугу років задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Враховуючи наведене, спірні правовідносини між сторонами у цій справі на момент звернення позивача з цим позовом не вирішені судом, а спір не стосується належного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №440/3450/19.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 04.07.2015 по 02.02.2020 у розмірі 76601,37 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна