Справа № 640/32892/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом Служби безпеки України до Печерської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест", Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "АВМ", Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Аквамарин-1", Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Авалон-Капітал про визнання незаконними дій та рішення, скасування рішення та запису,-

В С Т А Н О В И Л А:

24 грудня 2020 року Служба безпеки України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила:

- визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельнікової Н.С. про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису щодо голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни;

- скасувати рішення і запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни (реєстраційна дія від 17.08.2020 № 025031439) державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельнікової Н.С.

18 січня 2021 року Службою безпеки України було подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив заборонити ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огульковій Анні Миколаївні відчуження на аукціоні з продажу майна або вчиняти інші дії щодо володіння, користування розпорядження цілісним майновим комплексом, який складається з 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельної адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131 (секція № 1) та 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних і офісних приміщень та автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131.

Вказана заява про забезпечення позову обгрунтована тим, що державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельніковою Н.С. вчинено реєстраційну дію щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест", внаслідок чого було змінено голову комісії з припинення підприємства. Заявник зазначає про очевидну протиправність такої реєстраційної дії з огляду на вчинення такої реєстраційної дії без належної правової підстави, а саме - до набрання законної сили рішенням суду щодо призначення нового ліквідатора підприємства.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що його права та інтереси як кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" можуть бути порушені, оскільки дії ліквідатора підприємства, зокрема, щодо вчинення правочинів від його імені, можуть бути у подальшому оскаржені зацікавленими особами з підстав порушення порядку призначення ліквідатора підприємства та порядку внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А тому, на думку заявника, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат щодо погашення заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року вказану заяву було задоволено. Вжито заходи забезпечення позову.

Заборонено ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (ідентифікаційний код 32799609) арбітражному керуючому Огульковій Анні Миколаївні (свідоцтво від 18.07.2013 № 1368) відчуження на аукціоні з продажу майна або вчиняти інші дії щодо володіння, користування розпорядження цілісним майновим комплексом, який складається з 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельної адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131 (секція № 1) та 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних і офісних приміщень та автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року, ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та учасниками справи не заперечується, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2013 у справі № 910/12257/13 порушено справу про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест". До реєстру вимог кредиторів включено грошові вимоги Служби безпеки України на суму 1 112 266,10 гривень.

01.07.2020 року ухвалою Господарського суду міста Києва ліквідатором ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" призначено арбітражного керуючого Огулькову Анну Миколаївну . Дана ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2020 року державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельніковою Н.С. вчинено реєстраційну дію щодо ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест", відповідно до якої Огулькову Анну Миколаївну було визначено головою комісії з припинення.

Служба безпеки України не погоджуючись з такими діями державного реєстратора звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельнікової Н.С. про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису щодо голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни та скасування рішення і запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни (реєстраційна дія від 17.08.2020 № 025031439) державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельнікової Н.С.

Водночас, заява про забезпечння позову обгрунтована необхідністю заборони ліквідатору ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огульковій Анні Миколаївні відчуження на аукціоні з продажу майна або вчиняти інші дії щодо володіння, користування розпорядження цілісним майновим комплексом, який складається з 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельної адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131 (секція № 1) та 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних і офісних приміщень та автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131.

Приймаючи рішення про задоволення заяви Служби безпеки України про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, до ухвалення рішення в даній адміністративній справі (щодо оскарження реєстраційного запису), є вірогідність істотного ускладнення його виконання, так само, як і ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки останній, у випадку задоволення позову, вимушений буде звертатися до суду з новими позовами про визнання укладених договорів нечинними, тобто про наявність підстав, визначених пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України та доведення відповідних обставин позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Отже, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, колегія судів враховує, що за правилами ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у ч. 2 ст. 150 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельніковою Н.С. вчинено реєстраційну дію без належної правової підстави, а саме - до набрання законної сили рішенням суду щодо призначення нового ліквідатора підприємства.

В заяві про забезпечення позову Служба безпеки просила заборонити ліквідатору ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огульковій Анні Миколаївні відчуження на аукціоні з продажу майна або вчиняти інші дії щодо володіння, користування розпорядження цілісним майновим комплексом, який складається з 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельної адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131 (секція № 1) та 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних і офісних приміщень та автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131.

В той час, як позовні вимоги Служби безпеки України полягають у визнанні незаконними дій та рішення державного реєстратора Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Мельнікової Н.С. про внесення запису щодо голови комісії з припинення ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та скасуванні вказаного рішення і запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, позивачем не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Крім того, до заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 235 Господарського процесуального кодексу України зокрема передбачено, що ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 4 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також, оцінки належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, у даному випадку питання наявності/відсутності у відповідача правових підстав на внесення запису (щодо голови комісії з припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" Огулькової Анни Миколаївни) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань мають розглядатись та вирішуватись лише під час розгляду спору по суті.

В свою чергу, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим обставинам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових та передчасних висновків про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та про наявність підстав для її задоволення, оскільки, в межах даного спору, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ліквідатору ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" арбітражному керуючому Огульковій Анні Миколаївні відчуження на аукціоні з продажу майна або вчиняти інші дії щодо володіння, користування розпорядження цілісним майновим комплексом, який складається з 78% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованого житлового будинку, розташованого за будівельної адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131 (секція № 1) та 100% будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва недобудованих вбудовано-прибудованих торговельних і офісних приміщень та автомобільного паркінгу, розташованих за будівельною адресою: м. Київ, Святошинський район, пр. Перемоги, 131, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх та обгрунтованих підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та за даних обставин, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався лише на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, проте не врахував, що лише наявність судового спору не може бути однозначною підставою для забезпечення позову на підставі вказаних заявником обставин, а у разі вирішення спору на користь заявника по суті спору, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства. Всі посилання заявника, фактично зводяться до перелічення можливих у майбутньому наслідків, проте не містять реальних та актуальних на сьогоднішній день обставин та доказів, що їх підтверджують для застосування підстав, визначених ст. 150 КАС України.

Застосовуючи підставу, визначену п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, суд першої інстанції в мотивувальній частині не обґрунтував висновків щодо застосування заходу забезпечення позову, не розкривши тим самим зміст, як саме (у якому вигляді) невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити реалізацію виконання рішення суду або ефективний захист, та у чому саме полягають складнощі щодо поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявник не навів достатнього обґрунтування щодо наявності обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову Служби безпеки України були відсутні.

Крім того, під час апеляційного розгляду було з`ясовано, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 06 липня 2020 року у справі №910/12257/13 було задоволено заяву Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Аквамарин-1" про забезпечення позову.

Заборонено ліквідатору банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно - інвестиційна компанія "Інтербудінвест" (ідентифікаційний код 150; 03150 м. Київ, вул. Предславинська, 31/11, приміщення 84) передачу цілісного майнового комплексу, розташованого за будівельною адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 131, будь-яким третім особам до закінчення розгляду спору по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвели до помилкового вирішення заяви про забезпечення позову, а тому, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Інтербудінвест" - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви Служби безпеки України про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 12 » квітня 2021 року.