Справа № 300/805/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. справа № 300/805/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області (вул. Чорновола, 55, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача, а також зобов`язання відповідача призначити з 01.01.2020 ОСОБА_1 компенсаційні виплати, як особі, яка надає соціальні послуги з догляду за ОСОБА_2 на непрофесійній основі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 здійснює на непрофесійній основі догляд за своєю донькою ОСОБА_2 . Так, згідно довідки директора Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 28.10.2019 за №1564, позивач перебуває на обліку в департаменті соціальної політики і відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 15.12.2008 по 20.04.2024 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд за дитиною - ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зверталася до відповідача з питання призначення компенсаційної виплати, яку їй призначено з 01.11.2020 по 31.10.2021. Однак, на думку позивача, така компенсаційна виплата їй мала б бути призначена з 01.01.2020, а не з 01.11.2020.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві від 25.03.2021 за №1633/03-11 представник відповідача заперечила проти позовних вимог та вказала, що при розгляді заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, спеціалісти департаменту соціальної політики прийшли до висновку, що жоден з документів, які додані позивачем до заяви, зокрема витяг з протоколу ЛКК від 17.11.2020 за №369, не підтверджують потребу в догляді за дитиною з інвалідністю до подання заяви щодо призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, а саме до 17.11.2020. Тому пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859 при призначенні компенсації не застосовувався. Натомість, компенсація була призначена відповідно до пунктів 7, 14 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, а саме з місяця звернення за нею (а.с. 24-25).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

Позивач здійснює на непрофесійній основі догляд за своєю дитиною - ОСОБА_2 , яка являється дитиною-інвалідом, що підтверджується довідкою директора Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 28.10.2019 за №1564 (а.с. 8) та посвідченням матері дитини-інваліда серії НОМЕР_1 , виданого 05.01.2008 начальником Управління праці та соціального захисту населення м. Коломия (а.с. 9).

17.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради (а.с. 27) за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та надала відповідачу наступні документи:

- декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 17.11.2020 (а.с. 35-36);

- копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 34);

- копію паспорта та копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_4 (а.с. 32-33);

- копію свідоцтва про народження (а.с. 29);

- копію картки платника податків та копія паспорта ОСОБА_2 (а.с. 30-31);

- копію довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 10);

- заяву ОСОБА_1 від 17.11.2020 (а.с. 38);

- заяву про необхідність соціальних послуг від 17.11.2020 (а.с. 39);

- довідку про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі (а.с. 37);

- витяг з протоколу ЛKK від 17.11.2020 за №369 (а.с. 28).

26.11.2020 начальником Управління праці та соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Яремчук Л.В. видано повідомлення про призначення ОСОБА_1 , як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, компенсації з 01.11.2020 по 31.10.2021 у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859 а.с. (а.с. 10).

Надалі позивач звернулася на «гарячу» телефонну лінію Урядового контактного центру, оскільки компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, мала бути призначена, на її думку, з 01.01.2020, а не з 01.11.2020.

11.02.2021 заступник міського голови Коломийської міської ради М. Андрусяк листом №С/188 надав ОСОБА_1 відповідь, згідно якої слідує, що компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи і відповідна компенсація була призначена з місяця звернення та виплачена в повному обсязі (а.с. 11).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 за №2671-VIII (далі - Закон №2671-VIII), який введений в дію з 01.01.2020.

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону №2671-VIII, соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 6, 7 статті 13 Закону №2671-VIII, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до Закону №2671-VIII без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (част. 7).

Серед основних принципів надання соціальних послуг, передбачених статтею 3 Закону №2671-VIII, зокрема, є принцип добровільності вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг.

Аналіз зазначених приписів законодавства свідчить про те, що виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, мають компенсаційний (заохочувальний характер) і не відносяться до соціальних гарантій.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (далі - соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі) та є, зокрема, дітьми з інвалідністю, встановлює Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859.

У пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859 зазначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.01.2020 для осіб, які звернуться за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, протягом 60 календарних днів із дня опублікування цієї постанови, крім підпункту 2 пункту 7 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого зазначеною постановою, який набирає чинності з 01.01.2021.

Постанова Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859 набула чинності 25.09.2020.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.11.2020 звернулася до Управління «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та надала відповідачу всі необхідні документи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивач з повним пакетом необхідних документів звернулася до відповідача із відповідною заявою за призначенням компенсації протягом 60 календарних днів із дня опублікування постанови №859, то відповідач протиправно призначив державну соціальну допомогу з 01.11.2020, а не з 01.01.2020.

Посилання відповідача на те, що позивач, серед іншого, надала витяг з протоколу ЛКК від 17.11.2020 за №369, що і не підтверджує потребу в догляді за дитиною з інвалідністю до подання заяви щодо призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, а саме до 17.11.2020, суд вважає безпідставними.

Так, судом встановлено, що згідно довідки директора Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради від 28.10.2019 за №1564, позивач перебуває на обліку в департаменті соціальної політики і відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та з 15.12.2008 по 20.04.2024 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з надбавкою на догляд за дитиною - ОСОБА_2 (а.с. 8).

Крім того, факт одержання ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини-інваліда, державної соціальної допомоги підтверджується посвідченням матері дитини-інваліда серії НОМЕР_1 , виданого 05.01.2008 начальником Управління праці та соціального захисту населення м. Коломия (а.с. 9).

Таким чином, оскільки наявне підтвердження того, що позивач є матір`ю дитини-інваліда ще з 2008 року, а витяг з протоколу ЛКК від 17.11.2020 за №369 тільки підтверджує додатково факт інвалідності у дитини позивача, то в даному випадку потрібно застосовувати пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 за №859 та призначити ОСОБА_1 компенсаційні виплати, як особі, яка надає соціальні послуги з догляду за ОСОБА_2 на непрофесійній основі з 01.01.2020.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України,в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Однак, позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, оскільки остання звільнена від його сплати згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

А тому, враховуючи зазначене, підстави для стягнення судових витрат у вигляді судового збору відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області (вул. Чорновола, 55, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області (вул. Чорновола, 55, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200, ).

Зобов`язати Департамент соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області (вул. Чорновола, 55, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78200, ) призначити з 01.01.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) компенсаційні виплати, як особі, яка надає соціальні послуги з догляду за ОСОБА_2 на непрофесійній основі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.