Справа № 140/1902/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1902/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішень від 25 серпня 2020 року №24, від 27 листопада 2020 року №24 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 18 серпня 2020 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та усіма необхідними документами. Відповідачем 25 серпня 2020 року прийнято рішення №24 про відмову в призначені пенсії по віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, так як страховий стаж позивача становить 26 років 03 місяці 05 днів. При цьому, відповідачем не зарахованого до страхового стажу для обчислення пенсії, періоди роботи в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці оформлені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, у записах про прийняття на роботу відсутній номер договору, у записах про звільнення відсутні дата та номер договору. 25 листопада 2020 року позивач повторно звернувся зі заявою про призначення пенсії по віку, 27 листопада 2020 року відповідачем прийнято рішення №24 про відмову в призначені пенсії з аналогічних підстав.

Позивач з таким рішеннями відповідача не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують його конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначає, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

З наведених вище підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В поданому до суду відзиві відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи: з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці оформлені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, у записах про прийняття на роботу відсутній номер договору, у записах про звільнення відсутні дата та номер договору. В ході розгляду документів було встановлено, що рішенням Ковельської міської ради народних депутатів від 30 липня 1992 року №218 було ліквідовано Ковельський орендний комбінат громадського харчування. На базі Ковельського орендного комбінату громадського харчування створено самостійне орендне підприємство ресторан «Турія». Згідно довідки №1455 від 28 вересня 2020 року, виданої Трудовим архівом, встановлено, що в документах особового складу і основної діяльності Ковельського комбінату громадського харчування дані про зарплату і стаж ОСОБА_1 відсутні. За результатами розгляду заяви позивача та доданих документів до заяви Комісія встановила, що відомостей, які б свідчили про неможливість одержання документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, позивач не надав. З наведених підстав відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 18 серпня 2020 року та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25 серпня 2020 року відповідачем прийнято рішення №24 про відмову в призначені пенсії. Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 07 вересня 2020 року №12488-13165/П-02/8-0300/20, зі змісту якого слідує, що страховий стаж позивача ОСОБА_1 становить 26 років 03 місяці 05 днів. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року, оскільки записи в трудовій книжці оформлені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, у записах про прийняття на роботу відсутній номер договору, у записах про звільнення відсутні дата та номер договору.

25 листопада 2020 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27 листопада 2020 року відповідачем прийнято рішення №24 про відмову в призначені пенсії. Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 07 грудня 2020 року №0300-0302-8/41469, в якому наведені підстави, аналогічні тим, що зазначені в листі від 07 вересня 2020 року №12488-13165/П-02/8-0300/20.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи та відмову в призначенні пенсії за віком, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак пенсійного віку позивач досяг ІНФОРМАЦІЯ_2, що не заперечується відповідачем.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії ОСОБА_1 від 15 липня 1977 року, копія якої наявна в матеріалах пенсійної справи, позивач, зокрема, з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року працював музикантом по договору в Ковельському комбінаті громадського харчування (записи №9-10); з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року позивач працював музикантом по договору в Ковельському комбінаті громадського харчування (записи №11-12).

Однак, судом встановлено, що відповідачем при обчисленні пенсії позивача не було враховано вказані періоди роботи у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці оформлені з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, у записах про прийняття на роботу відсутній номер договору, у записах про звільнення відсутні дата та номер договору.

На час заповнення трудової книжки позивача серії в 1977 році діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена новою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02 серпня 1985 року №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19 жовтня 1990 року №412, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктами 13, 18 даної постанови визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більше того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для не врахування її даних для підрахунку стажу ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача від 15 липня 1977 року наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи музикантом по договору в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року.

Разом з тим, як встановлено судом з листа Трудового архіву виконавчого комітету Ковельської міської ради від 28 вересня 2020 року №1455 адресованого начальнику Ковельського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області, в документах з особового складу і основної діяльності Ковельського комбінату громадського харчування за 1983-1986 роки даних про зарплату і стаж роботи ОСОБА_1 не виявлено. Договори комбінату у трудовий архів на зберігання не надходили.

На думку суду, відсутність документів по підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку страхового стажу періоду роботи з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року в Ковельському комбінаті громадського харчування.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про те, що наявні докази - записи трудової книжки є достатніми для зарахування позивачу до страхового стажу для обчислення пенсії спірних періодів роботи в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частин першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставіЗакону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 25 серпня 2020 року №24 та від 27 листопада 2020 року №24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Ковельському комбінаті громадського харчування з 03 листопада 1983 року по 20 червня 1984 року та з 21 червня 1984 року по 06 серпня 1986 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк