Справа № 826/10829/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року

у справі №826/10829/18 (розглянуто спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні))

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства закордонних справ України

про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України (надалі- відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ державного секретаря Міністерства закордонних справ України Заяць А. №1167-ос від 04.07.2018 "Про звільнення ОСОБА_1";

- поновити ОСОБА_1 на дипломатичній службі на посаді провідного спеціаліста сектору аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України;

- стягнути з Міністерства закордонних справ України () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дисциплінарна справа не містить всіх передбачених законом необхідних складових (зокрема, відсутні відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень). Крім того, зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається факту наявності подання дисциплінарної комісії, як це передбачено ч. 3 ст. 73 Закону України "Про державну службу". На підставі викладеного позивачем зроблено висновок про здійснення спірного дисциплінарного провадження відносно позивача з порушенням вимог чинного законодавства. Також, у позовній заяві наголошено на тому, що оскаржуваний наказ не містить стислого викладу обставин справи, конкретного визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинено позивачем. Натомість, твердження відповідача про завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди державному бюджету є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Так, в своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що дисциплінарне провадження відносно позивача було відкрито ще до прийняття Державним секретарем МЗС А.І. Заяць наказ «Про дисциплінарне провадження» від 27.04.2018 року №198.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у письмових відзиві.

Представником відповідача заявлено клопотання про допит в судовому засіданні першого секретаря візового відділу Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували проти допита в якості свідка першого секретаря візового відділу Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України ОСОБА_2.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та вислухавши думку сторін вважає, що заявлене клопотання відповідача про допит свідка є необґрунтованим, оскільки дана особа не може надати точних пояснень щодо роботи позивача.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно протоколу засідання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Міністерства закордонних справ України від 27.04.2018 №11, заслухавши ОСОБА_3, який проінформував про те, що Державний секретар МЗС А.І. Заяць доручив відкрити дисциплінарне провадження у формі службового розслідування з метою перевірки інформації, викладеної у службовій записці першого секретаря по посаді завідуючого оперативним сектором ДКС в а/п "Київ" (Жуляни) І.О. Гончаренка від 26.04.2018 №71/ВРІР/3-997-215 та від 27.04.2018 №71/ВРІР/71-991-216 щодо можливого зловживання службовим становищем провідним спеціалістом цього ж підрозділу ОСОБА_1, вирішено відкрити дисциплінарне провадження у формі службового розслідування стосовно провідного спеціаліста сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби - ОСОБА_1 - з метою перевірки фактів, викладених у наведених службових записках, а також рекомендовано Державному секретарю МЗС А.І. Зайцю відсторонити ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків на час здійснення цього дисциплінарного провадження.

На підставі вказаного протоколу Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Міністерства закордонних справ України, наказом Державного секретаря МЗС України Зайця А. від 27.04.2018 №198 визначено (1) Дисциплінарній комісії у період з 27.04.2018 по 27.06.2018 здійснити дисциплінарне провадження у формі службового розслідування стосовно провідного спеціаліста сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби ОСОБА_1; (2) відсторонити ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків на час здійснення цього дисциплінарного провадження; (3) структурним підрозділам апарату МЗС і працівникам органів служби надавати Дисциплінарній комісії необхідного сприяння у здійсненні дисциплінарного провадження; (4) управлінню генерального секретаріату довести цей наказ до відома заступників Міністра, керівників самостійних структурних підрозділів апарату МЗС - Департаменту консульської служби, Департаменту менеджменту персоналу, Фінансового департаменту, Юридичного правління та Сектору з питань запобігання та протидії корупції; (5) контроль за виконанням цього наказу автором залишено за собою.

За результатами проведеного дисциплінарного провадження у формі службового розслідування стосовно провідного спеціаліста сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби ОСОБА_1 Дисциплінарною комісією складено висновок від 27.06.2018, затверджений протоколом вказаної комісії від 27.06.2018 №19, в якому зазначено про наступне.

Під час чергування у Секторі 31 березня - 01 квітня 2018 року ОСОБА_1 іноземним громадянам було оформлено 4 (чотири) візи для в'їзду в Україну. При цьому, згідно виписки з АТ "Ощадбанк" у цей же період відбулася лише 1 (одна) транзакція з оплатою за оформлення візи, у той час як до книги обліку консульських зборів внесено відомості про повну оплату усіх чотирьох віз. Таким чином, підтверджена та зафіксована розбіжність у ці дні становить 3 візи (вартість кожної з яких - 2550 грн.), що свідчить про ненадходження до державного бюджету коштів в загальній сумі 7650 грн. (п. 4 висновку).

Платіжний документ №518, що підтверджує оплату 1 візи за 12.04.2018 (згідно з книгою обліку консульських зборів - чергування ОСОБА_1), долучений до візової анкети з корінцем візової етикетки У06167915, оформленої та виданої 01.04.2018. При цьому, інформація про стягнення консульського збору за згаданим чеком у книгу обліку консульських зборів за 12.04.2018 внесена не була (п. 5 висновку).

Згідно із записами облікових книг Сектору за 22.03.2018, ОСОБА_1 оформлено безкоштовну візу У06167821. Водночас, згідно з банківською випискою АТ "Ощадбанк", виявлено транзакцію, яка може свідчити про сплату консульського збору за згадану дію банківською карткою НОМЕР_1, в той час як інформацію про чек №298, який було згенеровано Р0S-терміналом по зазначеній транзакції, у книзі виявлено не було (п. 6 висновку).

На підставі викладеного, Комісія дійшла, зокрема, до наступних висновків:

(1) ОСОБА_1 порушено Правила оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2017 №118, та Положення про консульський збір України, затвердженого наказом МЗС №3 від 05.11.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.01.2011 №131/18869, та Інструкцію про порядок стягнення сум консульського збору за вчинення консульських дій та проведення звірок фактичних консульських надходжень в закордонних дипломатичних установах України, затверджену наказом МЗС від 18.12.2009 №281;

(2) відсутність конкретних пояснень з боку ОСОБА_1 по п.п. 4, 5 і 6 свідчить про певні маніпуляції з його боку у питанні стягнення консульського збору за оформлення віз, зокрема, з метою приховування порушень вимог згаданих вище нормативних актів;

(3) ОСОБА_1 своїми діями було завдано встановлену матеріальну шкоду державному бюджету на суму 7650 (сім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень;

(4) Провідним спеціалістом сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, що полягає у використанні повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу").

Беручи до уваги викладене, Дисциплінарною комісією запропоновано, відповідно до ч. 5 ст. 66 Закону України "Про державну службу", застосувати стосовно ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби і, згідно зі ст.ст. 81, 82 Закону України "Про державну службу", зобов'язати його відшкодувати завданий збиток державному бюджету .

Як наслідок, наказом Державного секретаря МЗС України Заяць А. від 04.07.2018 №1167-ос провідного спеціаліста сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби ОСОБА_1 наказано 06.07.2018 звільнити з дипломатичної служби у зв'язку із вчиненням дисциплінарного проступку, що полягає у використанні повноважень в особистих (приватних) інтересах та завданням матеріальної шкоди державному бюджету.

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що фактичними обставинами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування, згідно з якими, позивачем порушено Правила оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2017 №118, та Положення про консульський збір України, затвердженого наказом МЗС №3 від 05.11.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.01.2011 №131/18869, та Інструкцію про порядок стягнення сум консульського збору за вчинення консульських дій та проведення звірок фактичних консульських надходжень в закордонних дипломатичних установах України, затверджену наказом МЗС від 18.12.2009 №281, чим завдано матеріальну шкоду державному бюджету на суму 7650 (сім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Згідно частини 1 статті 8 Закону №889-VIII, державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Відповідно до статті 62 Закону №889-VIII, державний службовець зобов'язаний виконувати обов'язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів. Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов'язки.

Дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення (ч. 1 ст. 68 Закону України "Про державну службу").

При цьому, безпосередній керівник державного службовця має право вносити клопотання керівнику державної служби про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку (ч. 3 ст. 63 Закону України "Про державну службу").

З аналізу викладеного вбачається, що дисциплінарні провадження за загальним правилом ініціюються суб'єктом призначення, проте, безпосередній керівник державного службовця також має право вносити клопотання керівнику державної служби про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено судом першої інстанції, що саме службові записки першого секретаря по посаді завідуючого оперативним сектором ДКС в а/п "Київ" (Жуляни) І.О. Гончаренка від 26.04.2018 №71/ВРІР/3-997-215 та від 27.04.2018 №71/ВРІР/71-991-216, який є безпосереднім керівником позивача, що підтверджено останнім, слугували підставою для здійснення дисциплінарного провадження відносно позивача, ініційоване наказом Державного секретаря МЗС України Заяць А. від 27.04.2018 №198, який і є суб'єктом призначення стосовно позивача, що також підтверджено останнім у наданих до суду матеріалах.

Приписами частини 1 статті 69 Закону №889-VIII вбачається, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (надалі - дисциплінарна комісія).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення (ч. 10 ст. 69 Закону №889-VIII).

Отже, протоколи засідань Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Міністерства закордонних справ України від 27.04.2018 року №11 та від 27.06.2018 року №19, які містять пропозицію щодо звільнення ОСОБА_1 носять лише рекомендаційний характер для суб'єкта призначення, а безпосереднє рішення приймає суб'єкт призначення, яким у даному разі є Державний секретар МЗС України Заяць А., яким і прийнято накази від 27.04.2018 року №198 "Про дисциплінарне провадження" та від 04.07.2018 року №1167-ос "Про звільнення ОСОБА_1".

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів доходить висновку, що посилання апелянта про призначення дисциплінарного провадження та оформлення його результатів з порушенням вимог є необгрунтованим, а отже відповідач дія у відповідності до вимог законодавства.

Так, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII).

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу (ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII).

До державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (ч. 1 ст. 66 Закону №889-VIII).

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (ч. 5 ст. 66 Закону України "Про державну службу").

Наведені законодавчі положення передбачають застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення, зокрема, у разі вчинення проступку, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", факт чого встановлено відповідачем у межах спірних правовідносин. Натомість, систематичність (повторність) дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону, є самостійною підставою для звільнення особи, а не додатковою умовою для застосування вказаного виду дисциплінарного стягнення, а тому факт систематичності (повторюваності) у межах спірних правовідносин не є обов'язковою умовою для звільнення позивача.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону №889-VIII, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

При цьому, державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, зокрема, має право надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються (п. 1 ч. 8 ст. 71 Закону №889-VIII).

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності (ч. 9 ст. 71 Закону України "Про державну службу").

Частинами 1 та 2 статті 77 Закону №889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що фактичними обставинами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування, згідно з якими, позивачем порушено Правила оформлення віз для в'їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2017 №118, та Положення про консульський збір України, затвердженого наказом МЗС №3 від 05.11.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.01.2011 №131/18869, та Інструкцію про порядок стягнення сум консульського збору за вчинення консульських дій та проведення звірок фактичних консульських надходжень в закордонних дипломатичних установах України, затверджену наказом МЗС від 18.12.2009 №281, чим завдано матеріальну шкоду державному бюджету на суму 7650 (сім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень.

Так, позивачем надано голові Дисциплінарної комісії МЗС України пояснення, в яких не зазначено підстав щодо виявлених під час службового розслідування порушень.

Під час справи в суді першої інстанції позивачем зазначено, що він не має жодного відношення до процедури подальшого перерахування коштів до державного бюджету та безпосереднього надходження консульського збору на рахунки АТ "Ощадбанк", а надані відповідачем докази цього не доводять.

Проте, згідно з п. 2 Положення про консульський збір України, затверджений наказом Міністерства закордонних справ України від 05.01.2011 №3 (надалі - Положення), консульський збір на території України справляють Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України і представництва Міністерства закордонних справ України на території України, за межами України - дипломатичні представництва та консульські установи України за кордоном (далі - закордонні дипломатичні установи України).

У силу пунктів 26-28 Положення, на підставі платіжного документа консульська посадова особа у день прийняття повного пакета документів робить запис про сплачену консульську дію у Книзі обліку консульських зборів (додаток 4) (далі - Книга).

У разі стягнення консульського збору у готівковій формі у Книзі в графі "Примітки" проставляється відповідна відмітка "Готівкою", а в графі "N та дата платіжного документа" зазначаються реквізити прибуткового касового ордера.

До Книги вносяться також відомості про консульські дії, які вчиняються без стягнення консульського збору. Книга має бути прошита, скріплена гербовою печаткою і підписом керівника закордонної дипломатичної установи України, сторінки мають бути пронумеровані. Нумерація консульських дій розпочинається з 1 січня кожного року. Номенклатурний індекс та термін зберігання зазначеної Книги встановлюються відповідно до чинного законодавства України. Правильність ведення Книги покладається на консульську посадову особу.

З метою забезпечення контролю за повнотою та правильністю стягнення консульського збору у верхньому правому куті кожної заяви про вчинення консульської дії (візової, паспортної анкети, заяви про прийняття на консульський облік або вчинення іншої консульської дії) проставляється порядковий номер консульської дії згідно з Книгою та, у разі стягнення консульського збору у готівковій формі, проставляється також відповідна відмітка.

Консульська посадова особа проставляє у Книзі загальну суму консульських зборів за кожний день (п. 30 Положення).

Сплата платниками (заявниками) консульського збору за вчинення консульських дій на території України та зарахування його до державного бюджету здійснюються відповідно до Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державного казначейства України від 19.12.2000 №131, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.01.2001 за №67/5258 (із змінами) (п. 36 Положення).

З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що позивач, перебуваючи на посаді провідного спеціаліста сектору в аеропорту "Київ" (Жуляни) Управління консульської діяльності Департаменту консульської служби, під час видачі віз в аеропорту мав отримувати докази сплати заявником коштів, які у подальшому мали перераховуватись до державного бюджету.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач зазначав, що йому було пред'явлено телефони на, яких було відображено оплату, колегія суддів не бере до уваги, оскільки пунктами 26-28 Положення чітко передбачено, що до журналу вноситься доказ здійснення оплати, а саме документ.

Також, колегія суддів звертає увагу, що факт виконання позивачем на вказаній посаді повноважень щодо оформлення віз для в'їзду в Україну іноземцям по прибуттю до аеропорту останнім під час судового розгляду справи не заперечувався.

Щодо посилання позивача, що його не було ознайомлено з посадовою інструкцією, а отже останній не виконував обов'язків щодо в матеріалах наявні докази, зокрема, письмові пояснення ОСОБА_1, наданими голові Дисциплінарної комісії МЗС України у межах дисциплінарного провадження (стор. 198 - 199 том І).

Натомість, відсутність підпису позивача на підтвердження його ознайомлення з посадовою інструкцією не спростовує викладеного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в оскаржуваному наказі чітко зазначено який саме вид дисциплінарного проступку став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме: використання повноважень в особистих (приватних) інтересах (п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу"), що відповідає поняттю "стислий виклад обставин справи". Разом з тим, ширше обставини дисциплінарного провадження викладено у матеріалах дисциплінарного провадження.

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ винесено відповідачем правомірно та у межах наданих останньому повноважень, з огляду на виявлений дисциплінарний проступок позивача, факт вчинення якого не спростовано наявними у матеріалах справи доказами, а позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Як наслідок, решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.