Справа № 520/11784/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 р.Справа № 520/11784/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 26.01.21 року по справі № 520/11784/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив"

до Одеської митниці ДФС

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив" (надалі також позивач, ТОВ "Трейд Массив") до Одеської митниці ДФС (надалі також - відповідач) про скасування рішення - задоволено.

Скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000078/2 від 03.07.2019.

Скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2019/00407 від 03.07.2019.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив" про винесення додаткового рішення щодо судових витрат по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив" до Одеської митниці ДФС про скасування рішення задоволено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Массив" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС суму витрат на правничу допомогу у сумі 8500,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Трейд Массив» у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить норми Кодексу адміністративного судочинства України, висновки Верховного Суду по те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі та посилається на рішення Європейського суду з прав людини щодо обґрунтованості судових витрат, які мають бути присуджені.

Звертає увагу, що позивачем не подано доказів відображення адвокатом позивача доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятих осіб, отриманих від ТОВ "Трейд Массив", шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої Наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року № 1686/24218.

Вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 500 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та значенням справи для сторони.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у додатковому рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок, що заява позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягає задоволенню. З посиланням на правові позиції Верховного Суду вказує на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги. Вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а додаткове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012, № 5076-VI (далі за текстом - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Разом з цим, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16, від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи, представником позивача надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги від 04.09.2019 із адвокатом Єрьоменко Андрієм Володимировичем, додаткової угоди від 04.09.2019 та від 18.03.2020 до договору про надання правової допомоги від 04.09.2019, акт про надану правову допомогу від 25.10.2019 та від 18.03.2020 до договору про надання правової допомоги від 04.09.2019, детальний опис наданих адвокатом послуг та здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, рахунки на оплату № АП-00001/Ф від 04.09.2019, від 13.03.2020, від 16.03.2020 та копії квитанцій АТ "Банк Кредит Дніпро" та АТ КБ "Праватбанк" про сплату коштів в якості оплати послуг адвоката за договором від 04.09.2019 у загальній сумі 8500,00 грн.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Так, згідно з актами про надану правову допомогу від 25.10.2019 та від 18.03.2020 до договору про надання правової допомоги від 04.09.2019, адвокатом надано правову допомогу в судовій справі, а саме: правовий аналіз спірних правовідносин, формування та узгодження позиції по справі, підготовка та складання адміністративного позову, підготовка процесуальних документів по справі (пояснення від 14.02.2020 та клопотання від 18.02.2020) (3 год) - 3000,00 грн, участь у судовому засіданні 29.01.2020 (1 судо/день) - 1000,00 грн, в загальній сумі 8500,00 грн.

Копіями квитанцій АТ "Банк Кредит Дніпро" № 80 від 10.09.2019 та АТ КБ "Праватбанк" № 94059 від 17.03.2020 підтверджено внесення коштів позивачем в рахунок оплати послуг адвоката Єрьоменка Андрія Володимировича за договором від 04.09.2019 в розмірі 8500,00 грн.

Враховуючи предмет спірних правовідносин, повне задоволення позовних вимог, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин, а також те, що спір виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що витрати позивача на професійну правову допомогу підлягають стягненню у сумі 8500,00 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

З правовими позиціями Верховного Суду та рішеннями Європейського суду з прав людини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення суду першої інстанції узгоджується та їм не протирічить.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на Постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» як підставу для обґрунтування витрат на правничу допомогу, колегія суддів визнає неприйнятними, оскільки частина третя статті 135 КАС України передбачає, що Кабінетом Міністрів України встановлюється граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду не є тотожними поняттями, а отже дія норм зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України не застосовується при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 160/2211/19.

Стосовно посилань відповідача на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, колегія суддів їх не приймає, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що норми КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач, заперечуючи зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. Водночас, представником відповідача не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Колегія суддів ураховує, що Кодекс адміністративного судочинства не вимагає від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Від сторони не вимагають наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії. Таку позицію Верховний Суд висловив у постановах від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 і від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі № 520/11784/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 12.04.2021 року