Справа № 340/2771/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2771/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (; адреса: Повітрянофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168)

про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 23 протокольного рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке викладене у Витягу із протокольного засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №182 від 27 грудня 2019 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою 70% працездатності та встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою 70% працездатності та встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військово зобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», відповідно до вимог статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року по справі відкрите спрощене провадження; справу вирішено розглядати без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання.

Провадження у справі зупинялося до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №1.380.2019.006957 (ухвала від 17 серпня 2020 року) та поновлене відповідною ухвалою суду від 12 квітня 2021 року.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, перебуваючи на військовій службі в зоні проведення АТО, двічі отримував поранення. За наслідками першого поранення ОСОБА_1 у 2016 році встановлено 10% втрати працездатності та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 10150 грн. Однак, отримавши друге поранення та ІІ групу інвалідності у 2019 році, позивач вважає, що набув права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідному розмірі. Проте, відповідач відмовив йому у призначенні такої допомоги, мотивуючи це тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності, минуло понад 2 роки.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки на час первинного встановлення позивачеві ступеня втрати працездатності одноразова грошова допомога була нарахована та виплачена ОСОБА_1 у розмірі, встановленому законом. Відповідач вважає, що згідно зі статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII , підстави для збільшення позивачеві допомоги відсутні, оскільки з моменту первинного встановлення відстока втрати працездатності до встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності минуло понад два роки.

Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014.

Відповідно до відомостей з військового квитка позивача, ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах у Військовій частині НОМЕР_2 , Військовій частині НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ) та був демобілізований 30 жовтня 2016року.

Згідно з наявнимим у матеріалах справи довідками, у період із 15 серпня 2014 р. по 17 жовтня 2014р., з 29 липня 2015р. по 28 грудня 2015р., з 02 січня 2016р. по 23 січня 2016р., з 24 січня 2016р. по 07 квітня 2016р. ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції.

Позивач нагороджений відзнаками Міністра оборони України та начальника Генерального Штабу.

Сосні В.Ф. наданий статус учасника бойових дій- інваліда війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_5 .

26 січня 2015 року, перебуваючи на посту під час обстрілу, позивач отримав осколкове поранення лівої ноги та лопатки, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15 лютого 2015 року №30.

Висновком ВЛК Центрального регіону (Протокол №140 від 28 травня 2015 року) підтверджено, що поранення позивача осколове поранення лівої ноги та лопатки - пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

За наслідками первинного огляду Кіровоградською обласною МСЕК №2, позивач отримав висновок від 05 вересня 2016 року про 10% втрати професійної працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 10150,00 грн, що не заперечується сторонами.

25 липня 2016 року, під час виконання обов`язків військової служби, позивач отримав вогнепальне осколкове поранення лівого плеча та лівої щелепи (Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03 травня 2019 року №86).

Згідно протоколу засідання ВЛК Південного регіону №219 від 05 червня 2019 року поранення ОСОБА_1 : наслідки перенесеної МВТ, вогнепального поранення у вигляді множинних п/о рубців і видалення чудорідного тіла (осколка) грудної клітини зліва пов`язане із захистом Батьківщини.

Висновком Одеської обласної МСЕК №2, за результатами первинного огляду позивача, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності (70% втрати працездатності). Причина інвалідності - поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується Довідкою серії 12ААБ №715923 від 07 жовтня 2019 року.

За таких умов ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 70% втрати працездатності та II групи інвалідності.

Однак, згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №182 від 27грудня 2019 року, позивачеві відмовлено у призначенні такої одноразової допомоги: «Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги (пункт 23).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві гарантується виплата одноразової грошової допомоги в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (тут і далі- в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За змістом пункту "б" частини першої статті 16-2 Закону України № 2011-ХІІ, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Згідно з частиною другоюпункту 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідачем не спростовується, що ОСОБА_1 виконав вказані вимоги та надав усі означені документи в повному обсязі.

Натомість, відмовляючи позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач керувався положеннями частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ.

Так, згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону (що набрав чинності з 01 січня 2017 року) містить застереження, за яким у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, покликаючись саме на вимоги частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, оскільки внаслідок поранення, отриманого у 2015 році, позивачеві було встановлено ступінь втрати працездатності та виплачено відповідну грошову допомогу, а інвалідність позивача настала у 2019 році (тобто понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності).

Вказівку щодо того, як мають застосовуватись вказані норми, надав Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19.

Так, у пунктах 30-31 вказаної постанови Верховний Суд роз`яснив, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Верховний Суд наголосив, що обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Крім того, судова палата Верховного Суду у Постанові від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 наголосила, що застосування дворічного строку має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

Воднораз, такий підхід виключає застосування вимог статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у спірних правовідносинах.

Виходячи з тлумачення статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у сув`язі з вищевказаними правовими позиціями Верховного Суду, вимога щодо обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги дворічним строком стосується випадків, коли вища група інвалідності (ступінь втрати працездатності) встановлюється особі під час повторного огляду щодо ушкодження здоров`я (поранення, хвороби), яке вже було предметом первинного огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок першого поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, під час первинного огляду органами МСЕК 05 вересня 2016 року, позивачеві встановлено 10% втрати працездатності.

При цьому позивач продовжив військову службу в ЗСУ.

Встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності зумовлене другим пораненням, що отримане ним 25 липня 2016 року. Саме щодо цього поранення відбувся первинний огляд ОСОБА_1 Одеською обласною МСЕК №1 та видана Довідка про результати визначення у застрахованої особи втрати професійної працездатності у відсотках 10ААА №128489 (70% втрати працездатності). Факт проведення саме первинного огляду позивача у зв`язку з вказаним пораненням підтверджується Довідкою до Акта огляду МСЕК 12ААБ №715923 від 07 жовтня 2019 року.

Тобто, аналізуючи вказане, суд доходить до переконання, що в даному випадку ІІ група інвалідності була встановлена позивачу не внаслідок повторного медичного огляду та підвищення відсотка втрати працездатності і групи інвалідності, а внаслідок первинного медичного огляду після другого поранення, що жодним чином не пов`язане з першим пораненням, внаслідок якого позивачу було встановлено 10% втрати працездатності.

З цих міркувань суд вважає юридично помилковими твердження представника відповідача про те, що після спливу дворічного терміну з дня встановлення 10% втрати працездатності (05 вересня 2016 року), позивач втратив право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності на підставі статті 16-3 Закону №2011-ХІІ.

У спірних правовідносинах отримання позивачем другого поранення, проходження у зв`язку з цим первинного огляду МСЕК та отримання ІІ групи інвалідності за наслідками такого огляду є самостійним юридичним фактом, який обумовлює виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги безвідносно до встановленого раніше відсотка втрати працездатності та отриманої у зв`язку з цим допомоги.

Отже, висновки відповідача про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із закінченням дворічного строку після встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, є помилковими.

Інші підстави для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні комісії Міністерства оборони України не наведені.

За таких умов суд приходить до висновку, що спірне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, грунтується на неправильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини та не відповідає критеріям, що визначені статтею 2 КАС Україи: зокрема, критеріям законності та обгрунтованості, а вдтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що відповідно до положень Порядку №975 виплаті одноразової грошової допомоги передує її призначення Міністерством оборони України. Спір між сторонами виник саме щодо призначення такої допомоги ОСОБА_1 . Відтак, позовна вимога щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є передчасною та задоволенню не підлягає.

Натомість, відповідно до частини чевертої статті 245 КАС України порушене право позивача належить захистити шляхом зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Судові витрати щодо сплати судового збору, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні. Докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу наразі суду не подані.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (; адреса: Повітрянофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 23 протокольного рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке викладене у Витягу із протокольного засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №182 від 27 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою 70% працездатності та встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.В. Кравчук