Справа № 340/919/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/919/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області про визнання дій протиправними, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 (надалі звернувся до суду з позовом, з урахуванням ухвали суду про роз`єднання позовних вимог від 05.03.2021 року у справі №340/727/21 (а.с.21-22), до ГУ ПФУ в України в Кіровоградської області про:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% (п`ятдесят шість відсотків);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 розмір довічного грошового утримання з 19.02.2020, нарахувати та виплатити щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУДСА України в Кіровоградській області №177, від 21.02 2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він, як суддя у відставці перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді. Згідно рішення суду Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року, зобов`язано відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання відповідно до довідки №177 від 21.02.2020. Проте, відповідач самостійно встановив розмір відсотків позивача, перерахувавши грошове утримання в розмірі 56% від зарплати працюючого судді. Не погоджуючись із такими діями позивач знову звернувся з заявою до відповідача про проведення перерахунку його грошового утримання в розмірі 90% від зарплати працюючого судді на відповідній посаді, на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 21.02.2020 за №177. Однак у перерахунку грошового утримання в розмірі 86% відмовлено. Позивач посилається на те, що він вийшов у відставку в 2016 році по законодавству яке діяло на той час. Оскільки 56% є меншою величиною ніж 90%, вважає, що дії відповідача зменшують його грошове утримання, звужують та порушують конституційні права позивача, які є невід`ємною частиною суддівської незалежності. Наполягає на тому, що відсоткове співвідношення вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стосовно суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є сталим, оскільки визначається на день призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі відповідач) позов не визнає, подавши відзив на позов, у якому посилається на те, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402 не містить норм, які б по-різному визначав порядок обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Вказує, що відповідно до пункту 3 статті 142 Закону №1402 грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, а враховуючи суддівський стаж позивача 23 роки 4 місяці, правильно визначений розмір щомісячного грошового утримання 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито провадження по справі, розгляд призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження (а.с.24).

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням сесії Кіровоградської обласної Ради народних депутатів двадцятого скликання від 23 червня 1989 року №89 ОСОБА_1 обрано суддею Новоукраїнського районного народного суду (а.с.58).

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 18.09.2012 року №5364-VI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.67).

07 листопада ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління пенсійного фонду в Новоукраїнському районі із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.36).

Протоколом 135 від 22.11.2012 року ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді із розрахунку стажу судді 23 роки 04 місяці (а.с.28).

Розмір довічного грошового утримання обрахований із розрахунку 86% від суддівської винагороди, працюючого судді.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року у справі №340/4563/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №137847 від 03.03.2020 про відмову у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, згідно довідки №177 від 21.02.2020 року, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Кіровоградській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 відповідно до довідки №177 від 21.02.2020 року, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Кіровоградській області та виплатити з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період (а.с.110-112).

На виконання рішення зазначеного суду проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ГУ ПФУ в Кіровоградській області (Новоукраїнський район) прийнято рішення від 03.12.2020 року №47, яким обраховано розмір щомісячного грошового утримання 56% суддівської винагороди працюючого судді та визначена сума щомісячного грошового утримання в розмірі 56501,76 грн. (а.с.150).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою щодо перерахунку довічного грошового утримання судді.

Листом ГУ ПФУ в Кіровоградській від 17.02.2021 року №601-390/О-02/8-1100/21 позивачу відмовлено у обрахунку розміру щомісячного грошового утримання судді із обрахунку 86% суддівської винагороди працюючого судді, оскільки нормами статті 142 Закону №1402-VIII визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання із розрахунку 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а відтак здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого судді, розрахованої відповідно до Закону №1402- VIII, поставило б у нерівні умови суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання і відпрацювали в новий умовах щонайменше 3 роки, і суддів які не проходили кваліфікаційне оцінювання.

Згідно з розрахунком страхового стажу позивач має загальний стаж 31 рік 09 місяців 07 днів, із них страховий стаж судді 23 років 04 місяців, який розрахований виключно за період роботи позивачем на посаді судді у період з 26.06.1989 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 24.10.2012.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56%, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять «дії» чи «бездіяльність», натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивачки. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивачки на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, а є спірне рішення, яке є самостійним предметом даного спору.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані позивачем дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості їх реалізувати та не покладають на нього певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача, оскільки реалізація дій щодо обрахунку розміру щомісячного грошового утримання судді відбулось шляхом прийняття рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області (Новоукраїнський район) від 03.12.2020 року №47.

Суд акцентує увагу на тому, що жодними діями пенсійного органу не було встановлено відсотковий розмір щомісячного грошового утримання судді, оскільки такий обрахунок наведений у рішенні ГУ ПФУ в Кіровоградській області (Новоукраїнський район) від 03.12.2020 року №47.

Отже рішення, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивачки, є саме рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області (Новоукраїнський район) прийнято рішення від 03.12.2020 року №47, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про протиправними дій відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки саме рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області (Новоукраїнський район) прийнято рішення від 03.12.2020 року №47 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яким визначений відсоток щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці та обрахована сума щомісячного грошового утримання, тому саме рішення має бути перевірено судом на предмет його законності.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з частиною 4 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII).

Розділом ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі 396/2834/13-а визнано протиправним та скасоване рішення управління Пенсійного Фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області від 03.10.2013 року №2249/29.0 щодо проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області починаючи з 03.06.2013 року щодо не проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області здійснити розрахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 24 вересня 2013 року № 573, починаючи з 03 червня 2013 року з урахуванням виплачених сум та в подальшому здійснювати розрахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді (а.с.169-171).

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Таким чином з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх судді у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.

Суд звертає увагу, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових: 1) стажу роботи на посаді судді; 2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому суд вважає, що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані різні закони при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства, суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так у частині 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто, щомісячне грошове утримання за нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII виплачується, а не призначається. Дані дієслова мають різне тлумачення та значення.

Так, призначати, згідно визначення Академічного тлумачного словника, це намічати віддати кому-небудь щось. Натомість виплачувати - це віддавати плату за що-небудь.

У частині 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII законодавцем використане дієслово "виплачувати" отже за своїм змістом дана норма вказує на право особи отримати.

Синтаксичний та змістовний аналіз частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII вказує на те, що щомісячне грошове утримання не призначається, як наприклад пенсія за віком, а виплачується у розмірі, який визначається саме на день чинності цим Законом, а відтак визначення розміру відсотків щомісячного грошового утримання має відбуватись за правилами цього Закону.

Більш того частина 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (який був чинний на час виходу позивача у відставку) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Посилання позивача на статтю 58 Конституції України є помилковими, оскільки як і у 2012 році позивачу не призначалось, а виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання у порядку та розміру, який був чинним на той час.

Законом №1402-VІІI жодним чином не звужені права позивача, цей Закон встановив лише інший механізм обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання, за наслідком проведення такого перерахунку зменшення суми щомісячного довічного грошового утримання у цифровому обрахунку не відбулось (навпаки розмір збільшився), а відтак порушення чи звуження прав позивача також не настало.

Отже, суд вважає безпідставними твердження позивача про наявність у нього права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з відсоткового 90%, із суми суддівської винагороди, визначеною Законом №1402-VІІI.

Таким чином, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач правомірно обрахував розмір відсоткового значення, встановленого частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір.

Як вже зазначалось вище, позивач, згідно розрахунку суддівського стажу має повних 23 роки (станом на день винесення рішення відповідача про перерахунок від 03.12.2020 року) роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді.

Отже, при визначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді станом на день винесення рішення про перерахунок від 03.12.2020 року, становить 56%, а саме: 50% (20 років роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді) + 3 х 2% (за кожний повний рік роботи на посадах, які дають право на отримання щомісячного грошового утримання судді понад 20 років), відповідач діяв у спосіб, визначений Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог, підстави для присудження йому понесених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009; ) про визнання дій протиправними, а також зобов`язання вчинити певні дії.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук