Справа № 200/2426/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року справа №200/2426/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2426/20-а (суддя в І інстанції Кочанова П.В.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), в якому (з урахуванням заяв від 30.05.2020, від 27.03.2020 про уточнення позовних вимог) просила суд:

- визнати протиправними дії Управління щодо необґрунтованості перерахунку пенсії по втраті годувальника;

- зобов`язати пенсійний фонд здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 1991-2015 роки ОСОБА_2 та виплатити матеріальну компенсацію у вигляді одноразової виплати позивачу;

- зобов`язати пенсійний фонд здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з липня 2015 року по теперішній час та виплатити ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили;

- зобов`язати пенсійний фонд виплатити ціну позову в розмірі 200 000 гривень;

- зобов`язати пенсійний фонд виплатити моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонером та з 11.01.2018 отримує пенсію по втраті годувальника після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При першому зверненні щодо призначення пенсії по втраті годувальника, вона отримала відповідь щодо відсутності доцільності переходу на пенсію чоловіка, так як на момент зміни виду пенсії розмір, який би був їй призначений, становить 1338,09 грн. при її пенсії в розмірі 1325,42 грн. При цьому померлому чоловіку пенсію нараховували виходячи з доплати за понаднормативний стаж в 27 років. Це є порушенням, оскільки у її чоловіка на день смерті стаж складав 47 років 3 місяці 18 днів, з них за Списком 1 складає 15 років 07 місяців за період з 01.07.1981 по 31.01.1997. І в подальшому була допущенна помилка при проведенні перерахунків пенсії її чоловіку.

Позивач вважала, що відповідач необґрунтовано та навіть незаконно проводив перерахунок пенсії по втраті годувальника, чим спричинив отримання меншої пенсії, чим мало бути у період з 1991 року по липень 2015 року включно її чоловіка ОСОБА_2 , і її перерахунок пенсії з серпня 2015 року по теперішній час.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі наведені аналогічні доводи, якими було мотивовано позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповіді на відзив позивачем наголошено на протиправності дій відповідача та прохання задовольнити її апеляційну скаргу.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію у разі втрати годувальника свого покійного чоловіка ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2018 позивач звернулась до Управління з заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника.

Згідно розпорядження відповідача від 06.02.2018 № 116197, позивачу призначено пенсію по втраті годувальника з 11.01.2018.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи, загальний страховий стаж годувальника враховано за період з 01.11.1955 по 31.03.2003 та складає 47 років 03 місяці 17 днів (у тому числі за списком №1 складає 15 років 07 місяців 0 днів). Коефіцієнт стажу складає 0,62250. Середній заробіток годувальника зараховано за період з 01.04.1996 по 31.03.1998 на підставі довідки від квітня 1998 року №022-669 з ВАТ МК «Азовсталь» про заробітну плату. Середній заробіток для обчислення пенсії складає 8369,47 грн. (2,22332 х 3764,40 грн) де:

2,22332 - індивідуальний коефіцієнт заробітку;

3764,40 грн - показник заробітної плати, що застосовується для призначення пенсії у 2018 році.

Розмір пенсії годувальника з 11.01.2018 складає 5747,24 грн, де:

5210,00 грн - розмір пенсії за віком (8369,47 грн х 0,62250);

537,24 грн - доплата за понаднормативний стаж за 37 років (1452,00 грн х 37%).

Відсоток для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника складає 50% від пенсії годувальника.

Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника складає 290,05 грн, а саме:

2873,62 грн (5747,24 грн x 50%),

66,43 грн - підвищення дітям війни.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно здійснювалися їй та її чоловіку при житті пенсійні виплати, у зв`язку з чим змушена була звернутися до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, апеляційний суд виходить з такого.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Таким чином, стаття 36 Закону № 1058-IV передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого чи безвісно відсутнього годувальника, які були на його утриманні.

Зазначена стаття визначає умови, за яких членам сім`ї, зазначеним в її другій частині, призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять вимог, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, як-то спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

У розумінні статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Таким чином, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа. Визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника проводиться від розміру пенсії, яку отримувала померла особа (годувальник) за життя, тобто з фактичного її розміру.

Згідно до ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія по втраті годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Станом на день смерті чоловіка позивач перебувала на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії за віком, обчисленої із додержанням вимог Закону № 1058-IV.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затверджений постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Порядком № 22-1 визначено перелік документів, необхідних для оформлення пенсії по втраті годувальника.

11.01.2018 позивачем було подано відповідну заяву (форма заяви затверджена Порядком № 22-1) про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника проведено з дати подання відповідної заяви.

Відповідно п. 4-1 Розділу XV Закону № 1058-IV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої станіті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Як вбачається з матеріалів справи, загальний стаж роботи ОСОБА_2 на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) складав - 47 років 03 місяці 16 днів, з них за Списком №1 (на пільгових умовах) - 15 років 07 місяців 1 день, понаднормовий стаж роботи ОСОБА_2 становив - 22 роки (47 років - 25 років), додатковий стаж за Списком №1 - 15 років. Доплата за понаднормовий стаж роботи обчислена виходячи з 37 років загального понаднормового стажу роботи (22 роки + 15 років).

При цьому, слід зазначити, що позивачем не оскаржується наявність загального стажу ОСОБА_2 у кількості 47 років 03 місяці 16 днів, позивач не погоджується з доплатою останньому понаднормативного стажу у кількості 27 років.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Як зазначив відповідач, стаж роботи ОСОБА_2 на час призначення пенсії становив 35 років 06 місяців 14 днів (10 років на пільгових умовах за Списком №1). Безперервний стаж роботи становив більше 25 років, враховуючи означене, до пенсії ОСОБА_2 було встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків від розміру пенсії.

З 01.01.1992 набув законної сили Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст.19 Закону № 1788-XII (в редакції на день набуття чинності) пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі мінімального споживчого бюджету, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком.

Розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до цієї статті, не може перевищувати 75 процентів заробітку, за винятком мінімальних пенсій, підвищених за роки роботи понад 25 років у чоловіків і 20 - у жінок, а працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - 85 процентів заробітку.

З метою коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону, провадиться їх перерахунок виходячи з рівня заробітної плати відповідних категорій працівників за станом на 1 січня 1992 року.

Станом на 01.01.1992, стаж роботи ОСОБА_2 становив повних 36 років. Відсоток збільшення пенсії за роботу понад норму (11% (36 років - 25 років) та понаднормовий пільговий стаж роботи (10% - 10 років пільгового стажу роботи згідно довідки МК «Азовсталь»). Загальний відсоток заробітку для обчислення пенсії станом на 01.01.1992 становив - 76 % (55%+11%+10%).

З 1 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV.

На підставі особистої заяви чоловіка позивача від 28.04.2005, пенсіонеру було проведено перерахунок пенсії із додаванням пільгового стажу роботу (з 02.07.1991 по 31.07.1997 - довідка ВАТ МК «АЗОВСТАЛЬ» від 20.04.2005).

Згідно розпорядження управління від 06.05.2005 № 115746, загальний стаж роботи після перерахунку пенсії ОСОБА_2 становив 47 років 03 місяці 16 днів, з них за Списком №1 (на пільгових умовах) - 15 років 07 місяців 1 день та понаднормовий стаж роботи ОСОБА_2 становив - 22 роки (47 років - 25 років), додатковий стаж за Списком №1 - 15 років. Доплата за понаднормовий стаж роботи обчислена виходячи з 37 років загального понаднормового стажу роботи (22 роки + 15 років).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.07.1991 була призначена пенсія за списком №1. На момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) складові пенсії були наступними:

- стаж загальний 47 років 3 місяці 17 днів,

- робота за списком №1 - 15 років 7 місяців 00 днів,

- коефіцієнт стажу - 0,62250,

- коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,84038,

- коефіцієнт заробітку - 2,22332 (довідка про заробітну плату за період з 04.04.1996 по 3103.1998),

- заробіток для розрахунку пенсії - 2663,34,

- розмір пенсії - 2238,22 грн,

- доплата за понаднормативний стаж 37 років - 351,13 грн,

- підвищення за ст.42 ч.3 - 96,07 грн,

- надбавка дітям війни - 66,43 грн,

- індексація - 179,36 грн,

- загальний розмір пенсії за віком - 2931,21 грн.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що наявними матеріалами справи не підтверджується порушення прав позивача в частині неправильного нарахування пенсійних виплат.

Як встановлено судами, розмір пенсії годувальника з 11.01.2018 складає 5747,24 грн, де:

5210,00 грн - розмір пенсії за віком (8369,47 грн х 0,62250);

537,24 грн - доплата за понаднормативний стаж за 37 років (1452,00 грн х 37%).

Відсоток для обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника складає 50% від пенсії годувальника.

Отже, при обчисленні позивачу пенсії по втраті годувальника - доплату за понаднормовий стаж роботи годувальника розраховано виходячи з 37 років (22 понаднормових років загального стажу та 15 повних років пільгового стажу роботи за Списком №1).

Слід зазначити, що відповідачем правильно обчислюється понаднормовий стаж роботи виходячи з наявних повних років, а місяці і дні не враховуються.

В контексті викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду щодо відсутності з боку відповідача порушень прав позивача та її померлого чоловіка в частині неправильного нарахування доплати за понаднормований стаж.

Між іншим, слід звернути увагу на те, що згідно з статтею 91 Закону № 1788-XII, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що право на отримання спірних коштів належить тим членам сім`ї пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, якщо відповідні кошти підлягали виплаті самому пенсіонеру, але за життя він їх не отримав незалежно від причин (тобто вже були нараховані та спору щодо правильності їх нарахування немає).

Слід зазначити, що право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо), полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю.

Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсії. Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія.

Крім того, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1219 ЦК України визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що предметом передачі членам сім`ї померлого пенсіонера можуть бути лише конкретні суми пенсій, допомог або інших виплат, встановлених законом, які належали пенсіонеру за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Оскільки, матеріали справи не містить доказів щодо перерахунку та нарахування відповідачем ОСОБА_2 відповідних сум пенсії за його життя, вказані виплати не можуть вважатись сумою пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові, у розумінні Законів № 1788-ХІІ, № 1058-IV та ст. 1227 ЦК України, тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачу.

Європейський Суд з прав людини у постанові від 29.07.2010 у справі "Стрельцов и другие военные пенсионеры из Новочеркасска против Российской Федерации" визнав, що особи мають право на підтримання скарг своїх померлих родичів у межах ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказаного висновку Європейський Суд з прав людини дійшов виходячи з того, що право на отримання заробітної плати і прирівняних до неї платежів, пенсій та інших грошових сум, які виплачуються в якості засобів для існування і підлягали виплаті, проте не були отримані громадянином за життя, належать членам сім`ї померлої особи.

На підставі викладеного та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, місцевий суд правильно дійшов до висновку, що лише нарахована пенсійним органом сума пенсії входить до складу спадщини, підлягає виплаті спадкоємцям та тільки за цих умов наведені правовідносини допускають правонаступництво.

Щодо посилання позивача на лист пенсійного органу від 05.07.2016 №СЕ-1512-13-1.1.2 як на підставу для встановлення її порушених прав відповідачем з 2015.

Згідно до ст. 45 Закону України № 1058-IV пенсія по втраті годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Порядком № 22-1 визначено в тому числі перелік документів необхідних для оформлення пенсії по втраті годувальника.

В пункті 1.1 розділу І № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Станом на день смерті ОСОБА_2 позивач перебувала на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV.

За результатом розгляду звернення позивача на «Урядову гарячу лінію», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 05.07.2016 №СЕ-5402465 повідомлено про те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області проведений попередній розрахунок пенсії по втраті годувальника для визначення доцільності переходу на означений вид пенсії. Розмір пенсії у разі втрати годувальника буде становити 1338,09 грн., де:

- розмір пенсії за віком годувальника - 2238,22 грн.,

- доплата за понаднормативний стаж 27 років - 305,10 грн.,

- розмір пенсії у разі втрати годувальника 50% - 1271,66 грн.,

- надбавка дітям війни - 66,43 грн.

Також зазначено, що станом на 01.07.2016 розмір її пенсії складає 1325,42 грн.

Незважаючи на неточність у визначенні доплати за понаднормативний стаж - 27 років, замість 37 років, у листі пенсійного органу було зазначено, що позивач може звернутися за призначенням пенсії у разі втрати годувальника до управління та надати певний перелік документів, що свідчило про наявність доцільності такого переходу.

Будь-якого посилання на відсутність доцільності такого переходу, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, лист Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.07.2016 № СЕ-5402465 не містить.

Враховуючи означене, суд зазначає, що позивач самостійно своїм правом на перехід на пенсію по втраті годувальника в 2015 році не скористалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суд, що підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи, що судами не встановлено порушених прав позивача, підстав для задоволення таких позовних вимог, як зобов`язання відповідача виплатити ціну позову в розмірі 200 000 гривень 00 копійок та зобов`язання відповідача виплатити моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень 00 копійок, також не має.

Відповідно до статті 11, частини 1 статті 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував її належним чином, надав належні та допустимі докази правомірності своїх дій та рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи, на підставі яких місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/2426/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 13 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Суддя А. В. Гайдар

І. Д. Компанієць