Справа № 120/798/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2021 р. Справа № 120/798/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222, 1) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) з адміністративним позовом до Якушинецької сільської ради (далі - відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №570 від 21.08.2020 року 47 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради "Про розгляд клопотання ОСОБА_2 ";

- зобов`язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу) із врахуванням правової оцінки суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що влітку 2020 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з письмовим клопотанням про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га, додавши до поданого клопотання усі необхідні документи. Однак, спірним рішенням від 21.08.2020 року за № 570 відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що бажана земельна ділянка зарезервована як земельна ділянка для сінокосіння та випасання худоби.

З таким рішенням відповідача позивач не погоджується та вважає його таким, що порушує законні права та інтереси її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Даною ухвалою також вирішено витребувати в Якушинецької сільської ради всі належним чином засвідчені копії матеріалів, які стали підставою для винесення оскаржуваного рішення від 21.08.2020 року № 570.

17.03.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначає, що у відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-4444/15-17-сг від 10.04.2017 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано дозвіл Майданській сільській раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі в комунальну власність для створення громадських пасовищ. У подальшому, відповідач замовив, а ФОП ОСОБА_3 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в комунальну власність для потреб територіальної громади, створення громадських пасовищ із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу). На підставі даного проекту землеустрою була сформована та внесена до Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 16,3 га, якій присвоєно кадастровий номер :05:001:0065.

Окрім того, відповідач вказує, що враховуючи те що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у комунальну власність для потреб територіальної громади Майданської сільської ради (створення громадських пасовищ) із земель державної власності затверджений не був, земельна ділянка залишилась з цільовим призначенням 16.00 "Землі запасу". Відповідач планує розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,3 га кадастровий номер :05:001:0065, цільове призначення якої зміниться та внести відповідні зміни до даних Державного земельного кадастру з цільовим призначенням земельної ділянки 18.00 "Землі загального користування - громадські пасовища". Як зазначає представник відовідача дане питання включено до порядку денного чергової 5 сесії 8 скликання Якушинецької сільської ради засідання якої планується на 12.03.2021 року.

З огляду на зазначене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

01.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує, що викладені у відзиві факти не спростовують заявлених позовних вимог, а фактично носять інформаційний характер та підтверджують викладені у позові обставини справи.

07.04.2021 року стороною відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та заперечення на адміністративний позов. Зокрема представник Якушинецької сільської ради зазначає, що відповідачем прийнято рішенням № 211 від 12.03.2021 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок цільове призначення яких змінюється на землі пасовищ на території Якушинецької сільської ради", вказане рішення надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок загальною площею 52,4 га з цільового призначення землі запасу (код КВЦПЗ 16.00) на землі загального користування (код КВЦПЗ 18.00).

Враховуючи викладене відповідач вважає, що при прийнятті рішення про відмову в наданні відповідного дозволу діяв в межах чинного законодавства, адже відповідності до пункту а частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Ухвалою від 13.04.2021 року заяву позивача про забезпечення позову, яка надійшла до суду 12.04.2021 року повернуто без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

24.07.2020 року ОСОБА_2 та інші особи звернулись до Якушинецької сільської ради із письмовим клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарствана на кожного окремо орієнтовними розмірами по 2,00 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, за межами населеного пункту Майданської сільської ради, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу). До клопотання додано копії паспорту, ідентифікаційного коду та графічні матеріали.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, 21.08.2020 року 47 сесією 7 скликання Якушинецької сільськоюї ради прийнято рішення № 570, яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що на графічних матеріалах доданих до заяви зазначена земельна ділянка з кадастровим номером: :05:001:0065, яка згідно рішення 27 сесії 7 скликання від 01.03.2019року "Про порядок використання земель сільськогосподарського призначення переданих з державної в комунальну власність", у відповідності до Додатку 1 до рішення 27 сесії від 01.03.2019 року, зарезервована як земельна ділянка, для сінокосіння і випасання худоби.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.

Так, частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

В той же час, за змістом частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В той же час, відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з тим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених в постановах від 21.08.2019 року у справі № 826/18591/15, від 12.09.2018 року у справі №826/3163/16, від 10.10.2019 року у справі № 820/2632/17 та від 15.11.2019 року у справі № 812/1646/17 та 12.06.2020 року у справі №808/3187/17.

Разом із тим судом встановлено, що відповідач відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою виходив із того, що бажана для позивача земельна ділянка зарезервована для сінокосіння та випасання худоби.

Визначаючись з приводу правомірності такої відмови, суд першочергово звертає увагу, що така підстава для відмови, як резервування земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби положеннями частини 7 статті 118 Земельного кодексу України не передбачена.

Окрім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на дев`ять категорій, серед яких землі сільськогосподарського призначення. В той же час земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України)

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

В даному випадку, враховуючи, що з позиції відповідача бажана для позивача земельна ділянка призначена для пасовища, тому очевидно, що така земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Такі обставини відповідачем не заперечуються.

Той факт, що бажана земельна ділянка за своїми природними особливостями і призначенням має використовуватись для сінокосіння та випасання худоби не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення. Більш того, відповідачем не доведено те, що бажана земельна ділянка відноситься до категорії земель, які забороняється передавати у приватну власність.

У свою чергу, суд звертає увагу, що згідно з ч. 4, 5 ст. 111 Земельного кодексу України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, оскільки рішення Якушинецької сільської ради №211 від 12.03.2021 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок цільове призначення яких змінюється на землі пасовищ на території Якушинцької сільської ради" не існувало на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення №570 від 21.08.2020 року, то суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо правомірності прийняття рішення про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації, з огляну на наявність рішення №211 від 12.03.2021 року.

Також, із відомостей Публічно кадастрової карти України слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0065, щодо якої неповнолітня донька позивача подала клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо її поділу та об`єднання, має цільове призначення, на момент прийняття судом рішення "16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)".

Тобто, перешкод, які б унеможливлювали надання цієї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства судом не встановлено.

Водночас суд вкотре наголошує, що вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначено у ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України. У свою чергу, наразі відсутні правові підстави, за яких на спірну земельну ділянку не може надаватися дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, тим більше, що отримання дозволу на розробку документації із землеустрою не означає прийняття позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність, а є лише одним із етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Така документація не визначена законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

За наведених вище обставин, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача №570 від 21.08.2020 року та необхідність скасуванню останнього. Відповідно, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то така підлягає задоволенню відповідно до пункту 23 статті 4 КАС України шляхом зобов`язання Якушинецьку сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту за кадастровим номером :05:001:0065 (землі запасу) із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню повністю.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 980,00 грн.

Водночас, зі змісту позовних вимог випливає, що при зверненні до суду з даним позовом підлягає сплаті судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Окрім того, суд звертає увагу, що надмірно сплачена сума коштів може бути повернута позивачу, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" за ухвалою суду на підставі клопотання особи, яка сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення 47 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради №570 від 21.08.2020 року "Про розгляд клопотання ОСОБА_2 ".

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту за кадастровим номером :05:001:0065 (землі запасу), із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Якушинецька сільська рада (вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222, 1).

Рішення в повному обсязі виготовлено: 13.04.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна