Справа № 200/4163/20-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р. Справа№200/4163/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місце реєстрації: пр. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 21 квітня 2020 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 12 березня 2020 року № на суму 23 800,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідачем проведено фактичну перевірку позивача, за наслідками якої прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, з яким позивач не згоден, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на фактичні обставини, які залишені поза увагою відповідача під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме, як зазначає позивач, по-перше, факт здійснення господарської діяльності в період з 11.11.2019 по 26.11.2019 без наявної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями потрібно оцінювати з урахуванням своєчасного звернення позивача за такою ліцензією, перейменування назви вулиці, де здійснює свою діяльність позивач, з урахуванням відмови у видачі такої ліцензії та оскарження такої відмови позивачем в судовому порядку в межах іншої адміністративній справі, по-друге, зазначає на неможливість встановлення дати та часу продажу пива з огляду на те, що перевірка проводилась 8 днів, крім цього зазначає, що в акті перевірки позивача вказано на ненадання барменом документу, який підтверджує статус суб`єкта громадського харчування, тобто перевіряючим зафіксовано обставина, яка є узагальненою, зазначає також, що на час проведення перевірки позивач мав статус суб`єкта громадського харчування, отже, з урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що контролюючим органом було проведено фактичну перевірку господарської діяльності позивача за адресою, здійснення господарської діяльності позивача. За результатами перевірки виявлені порушенні які зафіксовані у акті від 19.02.2020, а саме роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснювалась без наявності відповідної ліцензії в період з 11.11.2019 року по 26.11.2019 року, що було підтверджено необхідними доказами в ході перевірки. За результатами перевірки на підставі акту винесено податкове повідомлення - рішення від 12 березня 2020 року № на суму 23 800,00 грн, зазначає, що управління діяло виключно в межах діючого законодавства, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18 травня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за правилами письмового провадження.

29 травня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження по справі 200/4163/20-а до набрання законної сили рішення по адміністративній справі № 200/4160/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача у розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 ), має юридичну адресу: АДРЕСА_1 . Види діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); виробництво готової їжі та страв; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

На підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2016 року позивач - ФОП ОСОБА_1 орендував у строкове користування нежитлове приміщення площею 41,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 .

Строк дії вказаного договору вказано 12 місяців та зазначено, що у разі, якщо жодна зі сторін не оголосила про свій намір розірвання договору, він продовжує свою дію строком на рік з правом пролонгації строком на три роки.

Відповідно до реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням ДФС у Донецькій області, виданого ОСОБА_1 приміщення експлуатується замовником - піцерія, АДРЕСА_2 .

Рішенням про державну реєстрацію потужності Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області від 17.09.2018 року № 20.01-15/707 ОСОБА_1 за особистим реєстраційним номером потужності № r-UA-05-21-877, адреса потужності: АДРЕСА_3 . Вид діяльності, що планується здійснювати з використанням потужності: діяльність закладів громадського харчування за категорією: стаціонарна потужність. Дата прийняття рішення про державне реєстрацію потужності: 12.09.2018 року.

Позивач мав ліцензія Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Донецькій області на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) з терміном дії з 10.11.2018 року по 10.11.2019 року. Дата реєстрації 06.11.2018 року, реєстраційний номер № 0583/03/12/2018/00100. Місце торгівлі - АДРЕСА_2, Закусочна-піцерія, 41, 4 кв. м . Дата видачі - 06.11.2018 року.

04 листопада 2019 року позивач надав до управління відповідача заяву, якою просив видати йому ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою місця торгівлі - АДРЕСА_3 з терміном дії з 11.11.2019 по 11.11.2010.

Рішенням Головного управління ДПС у Донецькій області від 07.11.2019 року № 21994/10/05-99-32-02 відмовлено ФОП ОСОБА_1 у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво).

26.11.2019 позивач повторно звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області с заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою місця торгівлі - АДРЕСА_5 з терміном дії з 27.11.2019 по 27.11.2020.

27.11.2019 року ГУ ДПС у Донецькій області було видано ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) терміном дії з 27.11.2019 по 27.11.2020.

Наказом Головного управління ДПС у Донецькій області від 12.02.2020 № 330 наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з 12.02.2020 тривалістю не більше 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2018 по 21.02.2020 з метою здійснення функції, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Відповідно до направлення на перевірку від 12.02.2020 року № 295 та № 296 вказано, що з 12.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області буде проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 тривалістю 10 діб.

За результатами перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пального від 19.02.2020 року № 0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 .

У Акті зазначено, що проведена перевірка закусочної піцерії, що розташованої за адресою АДРЕСА_6 що належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 з початком перевірки 13.02.2019 та закінченням 19.02.2020.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 11.11.2019 року по 26.11.2019 року здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме порушено ч.20 ст. 15 Закону України 481/95-ВР від 19.12.1995. Також порушено ч.6 ст. 15-3 Закону України 481/95-ВР від 19.12.1995 в частині продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без статусу суб`єктів господарювання громадського харчування, а саме встановлено факт продажу на розлив пива "Чернігівське" 4,8 об.од. спирту 0,5 л. у скляний бокал за ціною 28 грн.

12.03.2020 відповідачем Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято спірне податкове повідомлення - рішення № яким до позивача ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі 23 800,00 гривень, а згідно розрахунку до спірного повідомлення-рішення зазначена сума складається з 17 000,00 грн за здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, чим порушено ч.20 ст.15 ЗУ №481/95-ВР, та 6 800,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями на розлив для споживання на місці без статусу громадського харчування, чим порушено ч.6 ст.15-3 ЗУ №481/95-ВР.

У податковому повідомленні - рішенні № від 12.03.2020 зазначено, що його прийнято на підставі акта перевірки 0030/05-99-83-32/ НОМЕР_1 від 10.03.2020.

У квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі також - ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 07 листопада 2019 року № 21994/10/05-99-32-02 про відмову у видачі ліцензії; зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області внести зміни до періоду дії ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями з 07.11.2019 року по 07.11.2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року по справі № 200/4160/20-а відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07 листопада 2019 року №21994/10/05-99-32-02, зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області внести зміни до періоду дії ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями з 07.11.2019 року по 07.11.2020 року. Рішення набрало законної сили 25.08.2020 року.

Здійснивши оцінку обставин справи, надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 80.7 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Суд звертає увагу, що підпунктом 20.1.28 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Форма податкового повідомлення рішення форми "С" встановлена Додатком 10 до ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що фактична перевірка позивача оформлена актом від 19.02.2020 р. №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 , з яким позивач ознайомлений та отримав копію акту у той же день 19.02.2020 р. у приміщенні ГУ ДПС в Донецькій області.

Спірним в цієї справі є податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2020, яке (як свідчить його зміст) прийнято в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Донецькій області Л.Г. Паша на підставі акта перевірки №0030/05-99-83-32- від 10.03.2020.

Оскаржуване податкове повідомлення - рішення направлене позивачу супровідним листом вих. №21732/10/05-99-32-01-18 від 13.03.2020. Зміст супровідного листа свідчить, що спірне податкове повідомлення - рішення прийнято за результатами розгляду акту фактичної перевірки від 19.02.2020 №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 .

Приймаючи до уваги, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2020 прийнято на підставі акта перевірки №0030/05-99-83-32- від 10.03.2021, а фактична перевірка позивача оформлена іншим актом №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 від 19.02.2020, суд робить висновок, що, по-перше, спірне податкове повідомлення рішення прийнято на підставі акту іншого акту перевірки з іншим номером та датою (акт перевірки №0030/05-99-83-32- від 10.03.2021), ніж той, яким перевірявся позивач (акт перевірки №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 від 19.02.2020), та, по-друге, будь-яке інше податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту перевірки позивача №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 від 19.02.2020 відсутнє.

Очевидним є те, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2020 у будь-якому разі порушує права позивача, а той факт, що таке спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі іншого акту перевірки, ніж того, яким оформлені результати перевірки позивача, є само по собі достатньою підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 12 березня 2020 року № на суму 23 800,00 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне також звернути увагу на наступне.

Спірне податкове повідомлення-рішення прийнято в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Донецькій області Л.Г. Паша, у той час як за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, тобто, закон прямо визначає осіб, які мають право на прийняття податкового повідомлення-рішення.

В.о. (виконуючий обов`язки) заступника начальника контролюючого органу (в нашому випадку - відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області) не включений до переліку належних осіб, що мають право на прийняття податкових повідомлень-рішень, а докази уповноваження в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Донецькій області Л.Г. Паша на прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не надані.

Суд також не може залишити поза увагою питання адреси здійснення господарської діяльності позивачем, адже це певним чином вплинуло на обставини, що передували зверненню позивачем до суду.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Донецького окружного адміністративний суду від 22.07.2020 в адміністративній справі № 200/4160/20-а встановлені наступні обставини.

04 листопада 2019 року позивач звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) з 11.11.2019 року по 11.11.2020 року в місці торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 (закусочна-піцерія).

07 листопада 2019 року рішенням ГУ ДПС у Донецькій області № 21994/10/05-99-32-02 позивачу відмовлено у видачі ліцензії, оскільки у позивача встановлено відсутність діючого (обладнаного реєстраторами розрахункових операцій) місця торгівлі за адресою: АДРЕСА_3 (закусочна-піцерія). Таким чином, податковий орган дійшов висновку про недостовірність зазначених даних у заяві на одержання ліцензії від 04.11.2019 року.

26 листопада 2019 року позивач повторно звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року із зазначенням місця торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 (закусочна-піцерія).

27 листопада 2019 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі вказаної заяви позивачу було видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) з терміном дії з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року із зазначенням місця торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 (закусочна-піцерія).

Відповідно до рішення Маріупольської міської ради №7/5-92 від 03.03.2016 бульвар 50 років Жовтня перейменовано на бульвар Меотиди (додаток 1 до рішення Маріупольської міської ради №7/5-92 від 03.03.2016).

Як зазначає відповідач, згідно з п. 66.1 ст. 66 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є, зокрема, інформація органів державної реєстрації та документально підтверджена інформація, що надається платниками податків.

Відповідно до положень ПК України процедури обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, визначені розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 No 1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок No 1588).

Відповідач посилається на пункт 8.5 розділу VIII Порядку № 1588, відповідно до якого, у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, зокрема, його місцезнаходження, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою No 20-ОПП згідно з додатком 10 до Порядку No 1588 (далі - повідомлення за ф. No 20-ОПП) з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування щодо якого відбулися зміни.

У разі зміни місцезнаходження об`єкта оподаткування у розділі 3 повідомлення за ф. No 20-ОПП згідно з п. 5 Пам`ятки для заповнення розділу 3 Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (додаток до повідомлення за ф. No 20-ОПП), зазначається нове місцезнаходження такого об`єкта.

У разі внесення змін до правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, договору міни, договору дарування тощо) у зв`язку з перейменуванням вулиць, на яких знаходиться об`єкт нерухомого майна, та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із зміною назви чи перейменування вулиці, платник податків подає повідомлення за ф. No 20-ОПП протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до цього реєстру.

Для суб`єктів господарювання, на яких розповсюджується дія Закону України від 06 липня 1995 року No 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями, п. 8 глави 2 розділу ІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 No 547 із змінами та доповненнями (далі - Порядок No 547), встановлено, що у разі, якщо щодо господарської одиниці, вказаної у заяві, суб`єкт господарювання не повідомив про такий об`єкт оподаткування контролюючий орган відповідно до вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України або згідно з таким повідомленням відповідний об`єкт є закритим чи не експлуатується суб`єктом господарювання, контролюючий орган відмовляє у реєстрації реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО).

Пунктом 2 глави 3 розділу ІІ Порядку № 547 встановлено, що у разі змін даних щодо суб`єкта господарювання, які зазначаються в реєстраційному посвідченні та пов`язані з перейменуванням районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об`єктів топоніміки населених пунктів за рішенням органів місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання або представник суб`єкта господарювання подає до контролюючого органу за місцем реєстрації РРО реєстраційну заяву з позначкою «Перереєстрація» та реєстраційне посвідчення. Після отримання такої заяви контролюючий орган видає суб`єкту господарювання нове реєстраційне посвідчення.

Як зазначає відповідач, для суб`єктів господарювання, які використовують РРО, у разі, якщо відбулось перейменування назви міста, вулиці тощо, де розміщено об`єкт оподаткування (господарську одиницю), де застосовується РРО, повідомлення за ф. No 20-ОПП подається з метою уникнення розбіжностей між відомостями щодо місцезнаходження цієї господарської одиниці.

У той же час, суд зазначає, що відповідно до ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. На вимогу відповідних органів та посадових осіб місцевого самоврядування керівники розташованих або зареєстрованих на відповідній території підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності зобов`язані прибути на засідання цих органів для подання інформації з питань, віднесених до відання ради та її органів, відповіді на запити депутатів. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Надаючи оцінку встановленим судом обставинам в контексті наведених норм, суд зазначає, що, дійсно, на позивача покладений обов`язок встановленим порядком (зокрема, шляхом заповнення та подачі форми 20-ОПП) внести зміни у власні облікові дані у зв`язку зі зміною адреси розташування об`єкта оподаткування (господарської одиниці) відповідно до рішення Маріупольської міської ради №7/5-39 від 03.03.2016, що його позивачем не виконано, але, у той же час на відповідача покладений обов`язок виконувати акти органів місцевого самоврядування, що встановлений наведеною вище ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", взагалі, та рішення Маріупольської міської ради №7/5-39 від 03.03.2016 зокрема.

Разом з тим, суд констатує, що незважаючи на перейменування бульвару 50 років жовтня на бульвар Меотиди у м. Маріуполі, як у направленнях на перевірку від 12.02.2020, так і безпосередньо в акті перевірки від 19.02.2020 р. №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 , відповідачем у якості адреси позивача зазначена адреса: АДРЕСА_2 замість належної адреси - АДРЕСА_3.

Надаючи оцінку встановленим відповідачем порушенням, які мали місце в діяльності позивача, відображені в акті перевірки від 19.02.2020. №0030/05/99/83/32/ НОМЕР_1 та мали наслідком прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.95 № 481/95-ВР (далі - Закон України № 481).

За приписами ст. 1 Закону України № 481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 481 місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Статтею 15 Закону України № 481/95-ВР установлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі; на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі - 2000 гривень, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, і 250 гривень - на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі.

Плата за ліцензію на роздрібну торгівлю сидром та перрі (без додання спирту) становить 780 гривень на кожне місце торгівлі незалежно від його територіального розташування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України № 481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 6 частини другої цієї статті до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкцій у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень.

Відповідно до пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО) не застосовуються платниками єдиного податку другої і третьої груп (фізичними особами - підприємцями) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень, застосування РРО для такого платника єдиного податку є обов`язковим і розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом дії свідоцтва платника єдиного податку.

Так, Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.95 № 265/95-ВР, який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, не передбачає використання зареєстрованих та опломбованих реєстраторів розрахункових операцій з навчальною/випробувальною метою, а також проведення через реєстратори розрахункових операцій завідомо фіктивних операцій.

Згідно зі статтею 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Місцем проведення розрахунків є місце, де здійснюються розрахунки з покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (ст. 2 Закону № 265).

Статтею 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР визначено, зокрема, що однією з умов отримання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (крім столових вин) є наявність зареєстрованого належним чином РРО (книг обліку розрахункових операцій (далі - КОРО)).

Згідно з пунктом 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 854, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, п. п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № № 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п. 71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління (див п. 110 рішення ЄСПЛ у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява № 36985/97).

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що застосування до особи фінансових санкцій за роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, прямо пов`язане із встановленням факту продажу таких товарів, виходячи з визначення поняття роздрібної торгівлі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.12.2018 року по справі № 824/1823/15-а.

З аналізу вищенаведених норм права також вбачається, що оскільки пиво віднесено до алкогольних напоїв, фізичні особи-підприємці платники єдиного податку другої та третьої груп, які здійснюють роздрібну торгівлю продовольчими товарами та пивом у пляшках і бляшанках, за умови відсутності продажу інших підакцизних товарів, мають право проводити розрахункові операції без застосування РРО з використанням розрахункових книг та КОРО до досягнення ними протягом календарного року обсягу доходу у розмірі 1000000 гривень.

Разом з тим, реалізація такими платниками алкогольних напоїв, у тому числі пива на розлив здійснюється виключно через заклад ресторанного господарства або спеціалізований відділ, шо має статус закладу ресторанного харчування, за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та застосування РРО.

З наведеного вище вбачається, що належним і допустимим доказом здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії в розумінні ст. 74, 77 КАС України, може бути розрахунковий документ, який підтверджує саме факт продажу таких товарів, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення факту продажу такого продажу позивачем.

При цьому, на переконання суду, не може бути належним доказом здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями документ з назвою "Перелік розрахункових операцій проведених ФОП ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 в закусочній-піцерії: за адресою АДРЕСА_2 та зареєстрований через реєстратор розрахункових операцій ВАМП-Мікро зав № ХМ 48003041 у період з 11.11.19 по 26.11.19" (додаток 1 до акту перевірки) за підписами посадових осіб відповідача без підтвердження також будь-якими доказами (безпосередньо розрахунковий документ, фото- чи відеофіксація, тощо), а пояснення позивача щодо строку дії ліцензії та факту продажу алкогольних напоїв у будь-якому разі не звільняють відповідача від обов`язку надання належних доказів на підтвердження порушень з боку позивача.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги наявність рішення ГУ Держпродспоживслужби від 17.09.2018 № 20.01-15/707 про державну реєстрацію потужності позивача для виду діяльності "діяльність закладів громадського харчування за категорією: стаціонарна потужність", суд вважає не доведеним відповідачем факт здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживання на місці без статусу громадського харчування.

Частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим, як вже зазначено вище, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840, 80 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача суми судового збору у розмірі 840, 80 гривень на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,6,90,132,139,193,242-244,246,255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (місце реєстрації: пр. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 12 березня 2020 року № на суму 23 800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 квітня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова