Справа № 300/755/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. справа № 300/755/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні пільгового стажу та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу позивача роботи в шкідливих умовах праці у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» у період з 17.06.1991 по 31.01.1992, з 13.02.1992 по 31.03.1992, з 22.08.1992 по 25.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1996, з 01.03.1998 по 30.04.1998, з 01.12.1998 по 31.03.1999. з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.01.2003 по 22.05.2003 (5 років 4 місяці) на посаді садчик (зольщик) цегельного заводу, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (Розділ 17, підрозділ-2180600а-18105) та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162 (Розділ 17, підрозділ-2180600а-18105), а також призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 14.04.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003за №1058-ІV.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм законодавства України протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до трудового стажу спірні періоди її роботи та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 30.03.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 56-66). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що в переважній більшості випадків для призначення пенсій на пільгових умовах потрібні дані про характер виконуваної роботи, наприклад, про зайнятість на гарячих ділянках робіт, про роботу з відповідними шкідливими речовинами, про виконання робіт визначеним способом і у відповідному місці тощо. Усіх цих відомостей в трудовій книжці немає. Також відмічено, що позивач звернулася у Головне управління 19.03.2020 із заявою про підтвердження стажу роботи за віком на пільгових умовах по Списку №2, за наслідками розгляду якої Комісія встановила, що ОСОБА_1 працювала з

01.01.1991 по 31.12.2002 - садчиком (зольщиком) в СВК «Топорівський» (до 1992 року колгосп «Маяк») і професія «садчик» передбачена Списком №2, та, як наслідок, прийняла рішення від 14.04.2020 за №4 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку №2, розділу XVII, підрозділу 6, позиції 2180600а-18105, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, з 01.01.1991 по 31.12.1991 (143 вихододні), з 01.01.1992 по 29.02.1992, з 01.04.1992 по 21.08.1992, з 26.12.1995 по 29.02.1996, з 01.05.1996 по 28.02.1998, з 01.05.1998 по 30.11.1998, з 01.04.1999 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 28.02.2001 та з 01.04.2001 по 31.12.2002 - садчиком, що дає право на призначення пільгової пенсії. Однак, відповідач звертає увагу, що для підтвердження спеціального трудового стажу відсутня уточнююча довідка підприємства чи організації у якій має бути відображено: періоди роботи, що зараховуються до пільгового стажу; професія або посада; факт зайнятості на цих професіях або посадах протягом повного робочого дня; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, куди включається цей період роботи. Також представник відповідача звертає увагу, що Головним управлінням рішеннями про відмову в призначенні пенсії від 25.11.2020 за №2871 та від 31.12.2020 за №3338 роз`яснено ОСОБА_1 причини відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону №1058-ІV. Так, згідно з наданими до сервісного центру документами, страховий стаж ОСОБА_1 становить - 27 років 4 місяці, в тому числі, стаж роботи за Списком №2 - 7 років, а згідно із вимогами статті 114 Закону №1058-ІV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 53 років і при стажі роботи, зокрема, в період звернення з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 23 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Так, відділом контрольно-перевірочної роботи №3 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління проведено перевірку в архівному відділі Городенківської районної державної адміністрації документів про стаж роботи та суми заробітної плати ОСОБА_1 , яка працювала у колгоспі «Маяк», у спілці селян «Топорівська», у колгоспі СВК «Топорівський», за період з 01.01.1990 по 22.05.2003, які відображені у довідках від 15.04.2013 за №С-40, №С-42, №С-43, №С-41, №С-44, №С-45, №С-46, №С-47, №С-48 та встановлено, що відсутні накази на прийняття та звільнення на роботу, накази про перевід з посади на посаду, накази на відпустки без збереження заробітної плати, записи про роботу з повним чи неповним робочим днем, документи про атестацію робочих місць колгоспу «Маяк», спілки селян «Топорівська», СВК «Топорівська» Городенківського району, Івано-Франківської області. Отже, право на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV при наявному страховому стажі 27 років 4 місяці, в тому числі, стажі роботи за Списком №2 - 7 років, ОСОБА_1 набуде у віці 57 років. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

Також 29.03.2021 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що дана справа є типовою справою по відношенню до зразкової справи №360/3611/20 (Пз/9901/32/20), провадження у якій відкрито Верховним судом 16.12.2020 (а.с. 51-52).

08.04.2021 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 05.04.2021, в якій надано заперечення стосовно доводів відповідача. Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зупинення провадження у справі №300/755/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.03.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про підтвердження стажу роботи за віком на пільгових умовах по Списку №2 (а.с. 83).

Комісія з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні, розглянувши заяву позивача і додані до неї документи, встановила, що ОСОБА_1 працювала з 01.01.1991 по 31.12.2002 - садчиком (зольщиком) в СВК «Топорівський» (до 1992 року колгосп «Маяк») і професія «садчик» передбачена Списком №2, а саме розділом XVII «Виробництво будівельних матеріалів» підрозділом 6 «Виробництво глиняної цегли, черепиці та керамічних блоків», позицією 2180600а-18105 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, що дає право на призначення пільгової пенсії.

З урахуванням наведеного, Комісія з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні прийняла рішення від 14.04.2020 за №4 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку №2, розділу XVII, підрозділу 6, позиції 2180600а-18105, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162, з 01.01.1991 по 31.12.1991 (143 вихододні), з 01.01.1992 по 29.02.1992, з 01.04.1992 по 21.08.1992, з 26.12.1995 по 29.02.1996, з 01.05.1996 по 28.02.1998, з 01.05.1998 по 30.11.1998, з 01.04.1999 по 29.02.2000, з 01.04.2000 по 28.02.2001 та з 01.04.2001 по 31.12.2002 - садчиком, що дає право на призначення пільгової пенсії (а.с. 82).

17.11.2020 позивач звернулася у сервісний центр Головного управління із заявою (встановленого взірця) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зв. ст. а.с. 84). До заяви позивач, серед іншого, додала:

- трудову книжку № НОМЕР_1 (а.с. 7-10);

- архівні довідки від 15.04.2013 за №С-39, №С-40, №С-41, №С-42, №С-43, №С-44, №С-45, №С-46, №С-47, №С-48 (а.с. 11-20);

- архівну довідку №С-33/01-15 (а.с. 22).

Відповідач рішенням від 25.11.2020 за №2871 відмовив у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 33-35).

В подальшому, 24.12.2020 ОСОБА_1 знову звернулася до відповідача із заявою (встановленого взірця) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (зв. ст. а.с. 86).

Відповідач рішенням від 31.12.2020 за №3338 відмовив у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с. 36-38).

Вважаючи такі відмови відповідача щодо незарахування пільгового стажу та, як наслідок, не призначення пенсії позивачу, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, 52 роки 6 місяців - з 01.04.1967 по 30.09.1967. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01.04.2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Наведені положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кореспондують приписам статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII.

Відповідно до рішень відповідача від 25.11.2020 за №2871 та від 31.12.2020 за №3338, якими відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, підставою відмови у призначенні пільгової пенсії є, зокрема, відсутність достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

При цьому, суд констатує, що відповідачем не заперечується факт, що робота позивача садчиком (зольщиком) в СВК «Топорівський» (до 1992 року колгосп «Маяк») відноситься до переліку посад за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, відповідач вказує на те, що для підтвердження спеціального трудового стажу відсутня уточнююча довідка підприємства чи організації у якій має бути відображено: періоди роботи, що зараховуються до пільгового стажу; професія або посада; факт зайнятості на цих професіях або посадах протягом повного робочого дня; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, куди включається цей період роботи.

Досліджуючи висновки відповідача, які стали причиною відмови позивачу у зарахуванні спірного стажу до пільгового, суд зазначає наступне.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пунктів 3, 4 підпунктів 4.1, 4.3, 4.4 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більше того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу, в даному випадку - ОСОБА_1 , за спірний період, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці ОСОБА_1 . Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Так, судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 :

- 25.04.1982 - ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу ім. Л. Мартовича (запис 1);

- 13.09.1987 - На базі колгоспу ім. Л. Мартовича створено колгосп «Маяк» (запис 2);

- 20.03.1992 - Колгосп «Маяк» перейменовано на спілку селян «Топорівська» (запис 3);

- 05.03.2000 - Спілку селян «Топорівська» реорганізовано на СВК «Топорівський» (запис 4);

- 22.05.2003 - ОСОБА_1 звільнена з членів СВК «Топорівський» за взаємною згодою двох сторін (запис 5).

Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, робота позивача підтверджується копіями архівних довідок виданих Архівним відділом Городенківської РДА від 15.04.2013 за №С-40, №С-42, №С-43, №С-41, №С-44, №С-45, №С-46, №С-47, №С-48 (а.с. 11-20), а також копіями архівних довідок Архівного відділу Городенківської РДА №48/01-15 та №С-33/01-15 (а.с. 21, 22).

Таким чином, доводи відповідача про не зарахування спірних періодів роботи позивача, оскільки такі періоди не підтверджені уточнюючими довідками, є помилковими. При цьому, суд звертає увагу, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, в даному випадку позивач подав пенсійному органу як трудову книжку, в якій, як уже зазначено судом вище, містяться всі необхідні записи, скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, так і архівні довідки, які додатково підтверджують роботу позивача в Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» у період з 1982 року по 2003 рік.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно розрахунку трудового стажу ОСОБА_1 , який долучений відповідачем до матеріалів справи, спірні періоди її роботи у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» з 17.06.1991 по 31.01.1992, з 13.02.1992 по 31.03.1992, з 22.08.1992 по 25.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1996, з 01.03.1998 по 30.04.1998, з 01.12.1998 по 31.03.1999. з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.03.2001 по 31.03.2001 та з 01.01.2003 по 22.05.2003 зараховані до загального стажу, однак, не зарахований як пільговий стаж по списку №2 (зв. ст. 83, а.с. 84).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» та, як наслідок, відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 є обґрунтованими.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.11.2020 за №2871 та від 31.12.2020 за №3338 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного пільгового стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постановах від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18 та в постанові від 10.11.2020 у справі №300/582/20.

Окрім того, як відзначено представником позивача, факт роботи ОСОБА_1 в спірний період у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» можуть підтвердити свідки, а саме особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копії трудових книжок яких долучено до матеріалів справи, які працювали разом із позивачем.

З цього приводу суд зазначає, що у відповідності із пунктом 2 Порядку №637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За приписами пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

У даному випадку орган пенсійного фонду мав правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський», шляхом врахування показань свідків.

Однак відомостей стосовно затребування у ОСОБА_1 переліку осіб, яких слід ідентифікувати як свідків з метою отримання їх показань по спірному, на переконання відповідача, періоду трудового стажу позивача у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський», матеріали справи не містять.

При цьому, суд звертає увагу на дату призначення пенсії. Так, позивач просить призначити та виплачувати пенсію з 14.04.2020, однак, як уже судом встановлено, ОСОБА_1 19.03.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про підтвердження стажу роботи за віком на пільгових умовах по Списку №2, а не із заявою про призначення пенсії. Як наслідок, 14.04.2020 відповідачем прийнято рішення від 14.04.2020 за №4 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку №2, а не рішення про відмову у призначенні пенсії.

Разом із тим, вперше позивач звернулась до відповідача із заявою встановленого взірця про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 17.11.2020, а тому з урахуванням викладеного, відповідачу слід повторно розглянути саме заяву позивача від 17.11.2020 про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та, як наслідок, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 681,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.11.2020 за №2871 та від 31.12.2020 за №3338 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) в шкідливих умовах праці у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» період з 17.06.1991 по 31.01.1992, з 13.02.1992 по 31.03.1992, з 22.08.1992 по 25.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1996, з 01.03.1998 по 30.04.1998, з 01.12.1998 по 31.03.1999. з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.01.2003 по 22.05.2003 на посаді садчик (зольщик) цегельного заводу, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (Розділ 17, підрозділ-2180600а-18105) та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162 (Розділ 17, підрозділ-2180600а-18105).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) від 17.11.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду, а саме із зарахуванням до стажу періодів роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Топорівський» період з 17.06.1991 по 31.01.1992, з 13.02.1992 по 31.03.1992, з 22.08.1992 по 25.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1996, з 01.03.1998 по 30.04.1998, з 01.12.1998 по 31.03.1999. з 01.03.2000 по 31.03.2000, з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.01.2003 по 22.05.2003 на посаді садчик (зольщик) цегельного заводу, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) частину сплаченого нею судового збору в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.