Справа № 554/11060/20
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/545/25/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Потетій А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 1687200 від 30.10.2019 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30 жовтня 2019 року відносно громадянина Йорданії ОСОБА_1 (Позивач), працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області ГУ НП в Полтавській області (Відповідач) була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серія ЕАК № 1687200, про визнання гр. Йорданії ОСОБА_1 винним у порушенні Правил дорожнього руху та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн.

Із зазначеною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Позивач є іноземцем та не володіє українською мовою. При вирішенні питання про притягнення громадянина Йорданії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області всупереч вимогам ст. 268 КУпАП не було забезпечено право на перекладача та залучення адвоката. Тим самим були порушені права позивача.

Стаття 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3)чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з приписами ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Аналогічні вимоги передбачені і п.9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.

Разом з тим, відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не були роз`яснені її права та обов`язки, не були вирішені клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Оскільки, позивач є іноземцем і володіє тільки арабською мовою, йому не була забезпечена участь перекладача та право на отримання правової допомоги із залученням адвоката, що є грубим порушенням його прав.

Стаття 285 КУпАП передбачає, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідачем було не виконано вимог ст. 285 КУпАП, а саме позивачу не була вручена та не була надіслана копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Про притягнення до адміністративної відповідальності громадянин Йорданії ОСОБА_1 дізнався випадково, з відповіді Управлінням ДМС України у Полтавській області на адвокатський запит про причину заборони в`їзду в Україну. Відповідь на адвокатський запит було отримано 18.11.2020 року.

На підставі вищевикладеного, вважає, що відповідач грубо порушив вимоги ст. ст. 268, 278, 279, 285 КУпАП.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Солом`яний В.Р. вказує на те, що відповідачем не було забезпечено право особи користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Між тим, для вирішення справи це має першочергове значення, адже не забезпечення особі зазначених вище прав є порушенням прав людини та підставою для скасування постанови.

Відповідно до вимог п. 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376 від 06.11.2015 р., у разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача.

Таким чином, винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 30.10.2019 року відносно іноземця, якому не забезпечено перекладача, є неприпустимим.

Якщо встановлено порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

винесене рішення про притягнення до відповідальності підлягають скасуванню.

Згідно зі ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд перевіряє чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі.

У відзиві на позов представник Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції просить повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 30.10.2019 о 14 год. 50 хв., по вул. Соборності, 1 у м. Полтаві, керував транспортним засобом MERCEDES - BENZ СLК 240, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.4 (а) Правил дорожнього pуху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР).

Пунктом 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того згідно ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служба правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ па транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 2. ст. 126 КУпАП: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Конвенція «Про дорожній рух» ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614- VIII від 25.04.74, та є чинною на території України.

Згідно ст. 41 ч. 2 Конвенції «Про дорожній рух» країни-учасниці визнають національні посвідчення водія одна одної, за умови, що національні права містять інформацію, зазначену в Додатку 6 вказаної Конвенції.

Також, згідно цієї статті, країни-учасниці конвенції визнають на своїй території посвідчення водія міжнародного зразка, вимоги до якого містяться в Додатку 7 вказаної Конвенції.

Конвенція «Про дорожній рух», мовою оригінальної ратифікованої редакції п. 2 ст. 41:

«Договаривающиеся стороны будут признавать:

a) любое национальное водительское удостоверение, составленное на их национальном языке или на одном из их национальных языков либо если оно не составлено на таком языке, сопровождаемое заверенным переводом;

b) любое национальное водительское удостоверение соответствующее предписаниям приложения 6 к настоящей Конвенции, и

c) любое международное водительское удостоверение соответствующее предписаниям приложения 7 к настоящей Конвенции, действительными на своей территории для управления автомобилем, соответствующим категории или категориям транспортных средств, на управление которыми выдано удостоверение, при условии, что указанное удостоверение является действительным и что оно выдано другой Договаривающейся стороной или одним из ее территориальных подразделений либо объединением, уполномоченным на то этой Договаривающейся стороной или одним из ее территориальных подразделений. Положения настоящего пункта не применяются к водительскому удостоверению ученика-водителя».

Так, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача він надав для перевірки посвідчення водія, видане Йорданським Хашимітським Королівством (The Hashemite Kingdom of Jordan).

Оскільки, вказана країна не є учасницею Конвенції «Про дорожній рух» таке посвідчення водій національного зразка, видане країною Йорданією, не надає право особі керувати транспортним засобом на території України. Відтак, позивач керував транспортним засобом, не маючи права на таке керування.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення, справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Відповідно до п. 9 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1399. За наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження та розгляду справи.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1687200 було винесено 30.10.2019. В свою чергу, інформація про її оскарження у відповідача з`явилася разом із надходженням позову в 2021 році. На момент отримання позову, у зв`язку із обмеженими технічними можливостями відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксований на нагрудну відеокамеру видалений із серверу УПП в Полтавській області ДПП, тому надати його суду не виявляється за можливе.

Однак, із зворотнього боку постанови містяться права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а також помітка щодо роз`яснення цих прав та підпис позивача про таке роз`яснення. Тому твердження про те, що позивача було обмежено в реалізації його прав є необгрунтованими, та спростовується вказаним підписом, зробленим власноруч позивачем.

Водночас, в п. 9 постанови міститься підпис особи, щодо отримання копії постанови на місці 30.10.2019. Тому посилання позивача на порушення процедури розгляду справи та не вручення постанови на місці є безпідставними та повністю спростовується вищевикладеним.

Водночас відповідач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

В свою чергу в своїй позовній заяві позивач жодним чином не спростовує допущене ним адміністративне правопорушення, не наводить фактів, що підтверджують його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення та не додає жодних доказів свої невинуватості.

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Також представник відповідача подав клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску без поважних причин позивачем строку на оскарження постанови.

Зважаючи на те, що сторони висловили свою позицію, відповідач подав відзив на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

На підставі викладеного суд вирішив провести розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до вимог ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, згідно даних постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1687200, 30.10.2019 року о 14 год. 50 хв., по вул. Соборності, 1 у м. Полтаві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES - BENZ СLК 240, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 Правил дорожнього pуху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року.

Згідно зазначеної постанови серії ЕАК № 1687200 від 30.10.2019 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Згідно приписів ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною дев`ятою статті 15 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Конвенція «Про дорожній рух» ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614- VIII від 25.04.74, та є чинною на території України.

Згідно ст. 41 ч. 2 Конвенції «Про дорожній рух» країни-учасниці визнають національні посвідчення водія одна одної, за умови, що національні права містять інформацію, зазначену в Додатку 6 вказаної Конвенції.

Також, згідно цієї статті, країни-учасниці конвенції визнають на своїй території посвідчення водія міжнародного зразка, вимоги до якого містяться в Додатку 7 вказаної Конвенції.

Згідно п. 2.1. (а) ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Так, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача він надав для перевірки посвідчення водія, видане Йорданським Хашимітським Королівством (The Hashemite Kingdom of Jordan).

Оскільки, вказана країна не є учасницею Конвенції «Про дорожній рух» таке посвідчення водія національного зразка, видане країною Йорданією, не надає право особі керувати транспортним засобом на території України. Відтак, позивач керував транспортним засобом, не маючи права на таке керування.

Приймаючи рішення у справі суд також враховує ту обставину , що позивач не вперше порушив правила дорожнього руху України а тому беззаперечно був обізнаний про наслідки порушення та повідомлений про порядок оскарження в разі незгоди з порушенням так згідно наданого відповідачем відзиву та доданих матеріалів зокрема додано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №577922 від 12.05.2019 року складеної поліцейським роти № 4 БУПП в Полтавській області ДПП сержанта поліції Сергеєва Р.Є.,згідно якої ОСОБА_1 12.05.2019 року о 17 год. 05 хв. на 395 км автодороги Київ-Харків-Довжанський керував транспортним засобом MERCEDES - BENZ СLК 240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого був відсутній номерний знак на автомобілі, а також керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.9 (в), п. 2.1 Правил дорожнього pуху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р., ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно зазначеної постанови серії ДП18 №577922 від 12.05.2019 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, які були об`єднані згідно ст. 36 КУпАП, та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Як постанова ДП18 №577922 від 12.05.2019 року, так і оскаржувана постанова серії ЕАК № 1687200 від 30.10.2019 року містять підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідних графах про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП та строку оскарження за ст. 289 КУпАП.

Наведене свідчить про те, що позивач в достатній мірі розумів значення вчинюваних ним дій щодо порушення законодавства України, обставини притягнення його до адміністративної відповідальності та строки оскарження відповідних постанов.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1687200 від 30.10.2019 року пропущено без поважних причин, доводи заяви про поновлення строку на оскарження зазначеної постанови з огляду на те, що позивач дізнався про існування вказаної постанови серії ЕАК № 1687200 від 30.10.2019 року, 18.11.2020 року з відповіді Управляння ДМС України у Полтавській області спростовуються даними самої постанови, яка підписана та отримана позивачем в день винесення.

З огляду на викладене позов підлягає залишенню без розгляду.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати зі сплати судового збору підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 77, 241-246 КАС України, ст. ст. 122 ч. 1, 126, 247, 259-263, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Конституцією України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови залишити без розгляду.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 420грн. 40коп. віднести за рахунок позивача.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при проголошенні у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Г. Потетій