Справа № 520/16332/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.Справа № 520/16332/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 20.01.21 року по справі № 520/16332/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал"

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олесі Олегівни

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олесі Олегівни, в якому просить суд: визнати дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олесі Олегівни щодо відмови у державній реєстрації права власності на нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268,5 кв. м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська (вулиця Дніпровська), буд. 260, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2020 року у справі №635/254/20 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс - Капітал» (), що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» (код за ЄДРІСІ 233910) протиправними; скасувати Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54127897 від 18 вересня 2020 року; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ, що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2020 року за реєстраційним номером 41454359; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54127897 від 18 вересня 2020 року. Зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ, що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2020 року за реєстраційним номером 41454359 з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстрації Харківської міської ради суму сплаченого судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду заяви позивача державним реєстратором, на виконання вимог ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було проведено пошуки відомостей у Державних реєстрах та отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких право власності на нежитлові будівлі магазину та кафе загальною площею 268,5 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу Р/№ 3569, 27.12.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко C.B. Крім того, були отримані відомості з Єдиного реєстру боржників, які містять актуальну інформацію стосовно зареєстрованих виконавчих проваджень за номерами: 54219106, 60036145, 60036274, 60037320, 61192794, 61445552, стосовно боржника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що проведення державної реєстрації права власності на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.04.2020 року по справі №635/254/20 має наслідком відчуження майна особи - боржника, ОСОБА_2 , відомості про яку внесено до Єдиного реєстру боржників, що є підставою для відмови в державній реєстрації прав відповідно до п.12 ч.1 ст.24 Закону. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що «застосований законодавцем у п.12 ч.1 ст.24 Закону термін «майно, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці» свідчить виключно про наявність договірної підстави набуття права власності, тобто коли відбувається саме відчуження майна однією особою на користь іншої за цивільно-правовою угодою». Зауважує, що відчуження як перехід права власності на річ від однієї особи до іншої може відбуватись як по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна, так і в примусовому порядку на підставі рішення суду. Застосована законодавцем у п.12 ч.1 ст.24 Закону правова дефініція не свідчить про наявність виключно договірної підстави набуття права власності. Вважає, що висновки суду щодо відсутності підстав для застосування п.12 ч.1 ст.24 Закону у зв`язку з тим, що в спірних правовідносинах підставою набуття права власності позивачем є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, протирічать нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" подало до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року без змін. Зазначає, що висновки апелянта з приводу того, що положення п.12 ч.1 ст.24 Закону стосуються будь-якого варіанта припинення права власності особи, що внесена до Єдиного реєстру боржників, є не обгрутованими з огляду на положення ст.346, 572 ЦК України, ст. 1, 7, 35, 33, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.18 ЦПК України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказує, що фактично відповідач відмовляється виконувати рішення суду, що набрало законної сили відповідно до положень ЦПК України. Стверджує, що неможливість для особи домогтися виконання рішення, винесеного на її користь, протягом тривалого часу становить втручання у право на мирне володіння майном та є порушенням вимог §1 ст.6 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до неї, за що держава несе відповідальність.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача підтримував доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.02.2008 року між Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було отримано грошові кошти у сумі 883 750,00 гривень, в забезпечення виконання якого було укладено Договір іпотеки від 28.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та реєстровим №627.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №№2949, 2950, право вимоги та Кредитним договором №0 від 20.02.2008 року, укладеним між АКБІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , перейшло до АТ «Дельта Банк», у тому числі і відносно забезпечення виконання зобов`язань та кредитним договором.

04 червня 2018 року право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на підставі Договору №587/К купівлі-продажу майнових прав від 04.06.2018 року перейшло від Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ».

Також, відповідно до Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 857, ТОВ «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ» (скорочена назва ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ) є Новим іпотекодержателем за Договором іпотеки б/н від 28.02.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Погрібної Г.П., зареєстрованим у реєстрі №627, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №0 від 28.02.2018 року.

Предметом іпотеки є нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268.5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Куриленко С.В. від 27.12.2005 року за реєстровим №3569.

Станом на 04.06.2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №0 від 28.02.2018 року, внаслідок порушення його умов з боку ОСОБА_2 перед ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», складала 2512106,57 грн.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268.5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ТОВ «КУА «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 у сумі ринкової вартості предмета іпотеки 1 597 846 та стягнення боргу у сумі 914 260,57 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч двісті шістдесят) грн. 57 коп.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29.04.2020 року у справі №635/254/20 задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс Капітал» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та з поміж іншого, звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Куриленко С.В. від 27.12.2005 року за реєстровим №3569, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНЕКС-КАПІТАЛ», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БЛІНД» (реєстраційний код за ЄДРІСІ 233910), місцезнаходження якого є: 61070, Харківська область, м. Харків, вулиця Академіка Проскури, будинок 1, корпус 45, офіс 21, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 у сумі ринкової вартості предмета іпотеки 1 597 846 (один мільйон п`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок шість) грн. 00 коп., РКОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором №0 від 28.02.2008 року.

Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року.

16.09.2020 року ТОВ «КУА «Фінекс-Капітал» подало заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 41454359 для проведення державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268,5 кв. м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська (вулиця Дніпровська), буд. 260, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2020 року по справі №635/254/20.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно, розглянувши заяву позивача прийняла рішення №54127897 від 18.09.2020 року про відмову у державній реєстрації права власності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування п.12 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в реєстрації права власності на нежитлові будівлі, магазину та кафе, загальною площею 268,5 кв. м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська (вулиця Дніпровська), буд. 260, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2020 року по справі №635/254/20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-VI (далі за текстом - Закон №1952-VI).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.2 Закону №1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.2 Закону №1952-VI заявник - це власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Частиною 1 ст.6 Закону №1952-VI визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Частиною 1 ст.11 Закону №1952-VI встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.18 Закону №1952-VI державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, вказаною нормою передбачено перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону №1952-VI державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону №1952-VI визначено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 затверджено "Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту Порядок №1127), п.1 якого визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п.12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Пунктом 18 Порядку №1127 встановлено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Відповідно до п.23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За матеріалами справи, державний реєстратор прав на нерухоме майно, розглянувши заяву позивача, прийняла рішення №54127897 від 18.09.2020 про відмову у державній реєстрації права власності, посилаючись на п.12 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, оскільки заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, в тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Щодо застосування п.12 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", колегія суддів зазначає, що термін "майно, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці" свідчить про наявність договірної підстави набуття права власності, коли відбувається саме відчуження майна однією особою на користь іншої.

При цьому, окремими підставами для державної реєстрації права власності закон визначає, зокрема: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат (п.9 ч.1 ст.27 Закону №1952-VI).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в даному випадку єдиною підставою набуття права власності позивачем є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування п.12 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що свідчить про прийняття відповідчем необґрунтованого рішення про відмову у державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.26 Закону №1952-VI у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових пістав для скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54127897 від 18.09.2020 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2020 року за реєстраційним номером 41454359 з урахуванням висновків суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що відчуження, як юридичний факт, має не лише договірну природу, а й виникає у примусовому порядку на підставі рішення суду, то колегія суддів зазначає, що позивач самостійно звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29.04.2020 року по справі №635/254/20. Наведені апелянтом доводи жодним чином не створюють додаткових підстав для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно та знаходяться поза межами правового регулювання таких підстав, перелік яких є вичерпним та визначеним ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі № 520/16332/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 12.04.2021 року