Справа № 520/7846/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 р. Справа № 520/7846/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/7846/2020

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Управління поліції охорони в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні часу служби в державній установі "Жовтнева виправна колонія (№ 17)" за період з 6.05.1998 по 25.10.2002 (в календарному обрахуванні складає 4 роки 5 місяців 9 днів) в пільговому обрахуванні такого стажу відповідно до ст. 23 Закону про ДКВС з розрахунку один місяць служби за два місяців, до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, викладеної у листі № 808/43/40/01-2020 від 20.05.2020, з 07.11.2015;

- зобов`язати Управління поліції охорони Харківської області зарахувати ОСОБА_1 часу служби в державній установі "Жовтнева виправна колонія (№17)" за період з 16.05.1998 по 25.10.2002 (в календарному обрахуванні складає 4 роки 5 місяців 9 днів) в пільговому обрахуванні такого стажу відповідно до ст. 23 Закону про ДКВС з розрахунку один місяць служби за два місяців, до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки з 07.11.2015.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні часу служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№17)", за період з 16.05.1998 по 24.10.2002, до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, викладеної у листі № 808/43/40/01-2020 від 20.05.2020.

Зобов`язано Управління поліції охорони Харківської області зарахувати ОСОБА_1 час служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№ 17)", за період з 16.05.1998 по 24.10.2002, до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 16.05.1998 ОСОБА_1 проходив службу в державній установі "Покровська виправна колонія № 17", що підтверджується біографічною довідкою.

Відповідно до наказу Жовтневської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№17) № 58о/с від 21.10.2002, 25.10.2002 позивача відряджено у розпорядження Управління МВС України на Південній залізниці.

З жовтня 2002 року по листопад 2015 року - ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах міліції ОВС України.

З 06.11.2015 ОСОБА_1 переведено до органів Національної поліції України.

З листопада 2015 року по теперішній час позивач проходить службу в Управлінні поліції охорони Харківської області.

14.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, якою просив зарахувати з 07.11.2015 по теперішній час (та в подальшому) час служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№17)", що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання оплачуваної відпустки.

Листом № 808/43/40/01-2020 від 20.05.2020 Управління поліції охорони Харківської області зазначило, що оскільки в пунктах 1- 6 частини 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" час служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань не зазначений, а Управління поліції охорони Харківської області не наділене правом визначати додаткові складові для обчислення стажу служби в поліції, які не передбачені ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", час служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№17)" Державного департаменту України з питань виконання покарань не може бути зараховано до стажу роботи в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки. Також, повідомлено, що час служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№17)" Державного департаменту України з питань виконання покарань буде зараховано до вислуги років для призначення пенсії.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до стажу роботи в поліції часу служби в державній установі "Жовтневська виправна колонія (№7)" за період з 16.05.1998 по 24.10.2002.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію", служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а також, служба в самій поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Частиною 5 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, фактично законодавцем закріплено поширення усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками поліції на працівників кримінально-виконавчої служби.

Крім того, згідно преамбули Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, якого його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу») під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів, які регламентують проходження служби в органах поліції, відповідно до статей Закону України «Про національну поліцію» та Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 520/7846/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова