Справа № 200/4061/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

12 квітня 2021 р. Справа №200/4061/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Логойда Т.В., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі позовної заяви Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації до Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, Бахмутської міської ради в особі відділу реєстрації Бахмутської міської ради, третя особи Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, комунальне підприємство «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», Бахмутська районна рада Донецької області, про скасування державної реєстрації права,

в с т а н о в и л а:

05 квітня 2021 року Донецька обласна державна адміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила скасувати державну реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна: Бахмутський психоневрологічний інтернат (), що знаходиться за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с. Велика Долина, вул. Зелена, 7, проведену комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» на підставі розпоряджень голови райдержадміністрації від 19 грудня 2007 року № 858 та від 15 грудня 2009 року № 610.

Позов обґрунтовувала тим, що Донецька обласна державна адміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація є власником комунального майна, і законодавством їй делеговані певні повноваження.

Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» на підставі розпорядження Артемівської районної державної адміністрації від 19.12.2007 року № 858 зареєстровано право власності на майновий комплекс Артемівського (натепер Бахмутського) психоневрологічного інтернату.

Вважала, що при проведенні державної реєстрації права власності на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 15 грудня 2009 року № 610 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 19 грудня 2007 № 858» допущено технічну описку - невірно зазначено відомості щодо особи, за якою закріплено майно на праві управління: зазначено, що «власником є Територіальні громади сіл, селищ, міста Артемівського району в особі Артемівської районної ради» замість «Територіальні громади сіл, селищ, міст Донецької області в особі Донецької обласної ради».

За відновленням порушених прав за дорученням Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації, Бахмутський психоневрологічний інтернат звернувся до КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» із заявою про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» листом від 16 травня 2018 року відмовило у внесенні змін до Реєстру у зв`язку з відсутністю правової та технічної можливості внесення будь-яких змін до правовстановлюваючих документів або даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На звернення Бахмутського психоневрологічного інтернату до реєстраційної служби Бахмутської районної державної адміністрації із заявою щодо внесення відповідних змін було отримано лист від 11 травня 2018 року № 24/1456-2, яким повідомлено, що державний реєстратор не має повноважень та технічної можливості внести зміни (виправлення) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через втрату чинності наказу Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно» згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року № 1844/5, який був чинним на час проведення реєстраційних дій у 2010 та у 2012 роках.

Вважав, що допущена КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» під час проведення державної реєстрації 24 червня 2010 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень помилка порушує конституційні права Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації щодо розпорядження власним майном.

Вважаючи, що позбавлена можливості відновити порушене право у позасудовому порядку, Донецька обласна державна адміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація звернулася із вказаним позовом до суду, посилаючись на абз. 3 ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого у разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

В підтвердження вказаним обставинам позивачем надано, зокрема витяг КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» (натепер - КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації») про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2010 року № 26512430, реєстраційний номер 22058378 (номер запису 539 в книзі 4), тип об`єкта - майновий комплекс Артемівського психоневрологічного інтернату, в якому зазначено наступне: власники - територіальні громади сіл, селищ, міста Артемівського району в особі Артемівської районної ради; форма власності комунальна, частка 1/1; підстава виникнення права власності «свідоцтво про право власності /610, 858, 21.05.2010/ Артемівська районна державна адміністрація» (натепер - Бахмутська районна державна адміністрація Донецької області); дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 24 червня 2010 року.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, яка визначає зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Даний спір стосується речового права на майно, а саме права позивача розпоряджатися майном майновим комплексом Артемівського психоневрологічного інтернату (натепер Бахмутського психоневрологічного інтернату), право власності на яке зареєстроване за іншою особою (що підтверджується витягом КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2010 року № 26512430, реєстраційний номер 22058378).

Ставиться питання про скасування такої державної реєстрації права на об`єкт нерухомого майна, яке порушує право позивача розпорядження цим об`єктом (яке є складовою права власності).

При цьому формулювання позовних вимог не впливає на суть спору.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження для розгляду таких спорів встановлено частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до пунктів 1, 6 та 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Інший порядок судового провадження для розгляду таких спорів також встановлений статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України суди, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

Згідно з вказаною статтею Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року в справі №676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18) зазначила, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 802/1792/17-а, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 29 травня 2018 року в справі № 826/19487/14, в постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року в справі № 360/3626/18, від 08 липня 2020 року в справі № 560/859/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 336/2177/17 також зазначила, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Велика Палата Верховного Суду в цій постанові також зазначила, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Верховний Суд в постанові від 23 травня 2018 року закриваючи провадження в адміністративній справі №822/1673/16 (провадження №К/9901/19159/18) зазначив, що звернувшись з позовом, позивач (підприємство) має на меті захистити своє право користування майном шляхом скасування реєстрації речового права, належного іншій особі (товариству з обмеженою відповідальністю). Позов до суду фактично спрямований на позбавлення цієї юридичної особи речових прав на земельні ділянки. Відтак, саме вказана особа повинна бути відповідачем. Отже, в даному спорі, де права, які позивач вважає порушеними, порушені не державною реєстрацією, а діями третьої особи, без правової оцінки відносин між позивачем та третьою особою спір не може бути вирішено, а майнове право не може бути захищене ефективно. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред`явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших. Суд дійшов висновку що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року 817/1048/16 в спорі юридичної особи (як орендатора земельної ділянки у орендодавця - фізичної особи) про визнання протиправними та скасування рішень відповідача про реєстрацію права оренди на земельні ділянки за фізичною особою, зазначила, що скасування рішень приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договорами оренди землі обов`язково будуть впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано. Суд дійшов висновку, що спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 826/3051/18 виклала правовий висновок, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що вона вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах (зокрема, постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 915/1377/17, від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а). У вказаних судових рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування дій та рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Даний спір обумовлений порушенням приватного права позивача права розпорядження (яке є складовою права власності), як позивач зазначає, власним майном - майновим комплексом Артемівського психоневрологічного інтернату (натепер - Бахмутського психоневрологічного інтернату), право власності на яке зареєстроване за іншою особою (що підтверджується витягом КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 червня 2010 року № 26512430, реєстраційний номер 22058378).

Спір у даній справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки, вчиняючи дії щодо реєстрації, відповідна особа не мала публічно-правових відносин саме з позивачем. Державна реєстрація стосувалася реєстрації прав іншої особи, а не позивача. Вимоги про скасування державної реєстрації права на об`єкт нерухомого майна є захистом прав позивача на відповідний об`єкт нерухомості від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано право щодо того ж самого нерухомого майна. Отже, спір у цій справі фактично є спором позивача та третіх осіб щодо права на спірне майно, яке підлягає державній реєстрації.

Скасування державної реєстрації права на об`єкт нерухомого майна обов`язково вплине на права та майновий стан як позивача так і третіх осіб.

Крім того, позивач сам посилався на абз. 3 ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в якій йдеться про виправлення помилки, яка впливає на права третіх осіб.

З огляду на наведене даний спір є приватноправовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Посилання позивача при зверненні до суду з даним позовом на положення пункту 3 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, - є неприйнятними, оскільки обставин, з яких вбачалося би наявність спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, і що одним з таких суб`єктів є зазначений позивач, в позові не викладено.

Отже вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації до Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, Бахмутської міської ради в особі відділу реєстрації Бахмутської міської ради, третя особи Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, комунальне підприємство «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», Бахмутська районна рада Донецької області, про скасування державної реєстрації права.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 квітня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда