Справа № 486/856/20
Суддя: Явіца І. В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 486/856/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Савчук О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Мальченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко Станіслава Станіславовича, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Звертаючись до суду із вказаним адміністративним позовом, позивач посилався на те, що 12 червня 2020 року начальником СРПП Арбузинського ВПР Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко С.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, із якої слідує, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП, як то, 12 червня 2020 року о 20:24:24 Т-1510 «Арбузинка Єланець Нова Одеса» км не пройшов технічний контроль, чим порушив ст. 35 ЗУ ДР «Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів».

Позивач вказав, що із цією постановою не згодний, зокрема, через таке.

Так, він дійсно 12 червня 2020 року у вказаний у постанові час керував автомобілем марки «ЗІЛ 4131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Т- 1015 «Арбузинка Єланець Нова Одеса».

При цьому, правил дорожнього руху він не порушував, але був зупинений, як дізнався пізніше, поліцейським Бойко С.С. (далі Відповідач 1), який не представився і не назвав причину зупинки, однак, відразу почав вимагати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та протокол обов`язкового технічного контролю.

ОСОБА_2 вказані документи Відповідач 1 пішов із ними до свого службового автомобіля, а повернувшись через деякий час надав смужку паперу, яку він не зміг прочитати через відсутність окулярів.

На його запитання поліцейський відповів, що перевірив його автомобіль і сказав розписатись на папері.

Вже вдома від дізнався, що вручена поліцейським смужка паперу є постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП від 12 червня 2020 року.

Позивач вважає, що був зупинений Відповідачем 1 без наявності для того підстав, передбачених ч.ч1,2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та в порушення вимог ч.3 цієї ж статті поліцейський не поінформував його про конкретну причину такої зупинки, а тому не мав права вимагати документи.

Крім цього, на думку позивача, Відповідач 1 виніс постанову із порушенням вимог закону, зокрема, через таке: 1) поліцейським не було зібрано та оцінено доказів, на основі яких він міг би встановити наявність/відсутність складу адміністративного правопорушення та винність у його вчиненні, не було залучено та опитано свідків;

2) йому не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, не було заслухано його пояснення, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, у той час, як постанова була винесена за його відсутності, у той час, як поліцейським не було вжито жодних заходів щодо надання можливості реалізувати право на правову допомогу;

3) у постанові не відображено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, яка передбачає керування транспортним засобом, не вказано особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, точне місце його скоєння, транспортний засіб, який не пройшов технічний контроль та конкретний нормативний акт, положення якого були порушені;

4) оскаржувана постанова не містить порядку її оскарження, що не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Тому, посилаючись на відсутність визначених законом підстав для зупинки транспортного засобу та порушення установленої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зажадає від суду скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2676396 від 12 червня 2020 року, винесену начальником СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко С.С. та закриття провадження у справі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою судді цього ж суду від 01 березня 2021 року адміністративну справу було прийнято до свого провадження після усунення позивачем ряду недоліків відповідно до ухвали від 05 лютого 2021 року та прийнято рішення про зменшення суми судового збору, яку належить сплатити позивачу.

Цією ж ухвалою від відділення поліції №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області витребувано матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року задоволено клопотання представника ГУНП в Миколаївській області (далі Відповідач 2) про його участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

При цьому, слід вказати, що матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП до суду відділенням поліції №1 первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надані не були, а участь представника Відповідача 2 в судовому засіданні в режимі відео конференції не забезпечена судом, якому це доручалось.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, що викладені у мотивувальній частині його позовної заяви, і просив їх задовольнити.

Зокрема, пояснив, що у червні 2020 року він їхав на належному йому автомобілі марки «ЗИЛ» із с. Іванівка Арбузинського району Миколаївської області в м. Вознесенськ Миколаївської області.

При цьому, він керував транспортним засобом із дотримання ПДР України, однак, біля залізничного переїзду в смт. Арбузинка був зупинений поліцейським, який, не пояснивши нічого, почав вимагати посвідчення водія, технічний паспорт та талон технічного огляду.

При цьому, він пояснив поліцейському, що саме зараз їде в м. Вознесенськ для проходження технічного контролю.

До цього часу, автомобіль не проходив огляд, так як був несправний і він ним не користувався.

Поліцейський забрав його документи і пішов із ними до службового автомобіля. Через деякий час, повернувшись, передав йому корінець, схожий на квитанцію, і сказав розписатись.

Поліцейський не казав, що то за корінець, а він самостійно прочитати не міг, так я був без окулярів.

По приїзду додому він прочитав, що той корінець являє собою постанову про накладення на нього штрафу, із чим він не погодився.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, що викладені у мотивувальній частині позовної заяви, просив вимоги задовольнити та пояснив, що транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений поліцейським за відсутності підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Крім цього, поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при винесенні постанови було порушено ряд вимог закону, як то, не роз`яснено позивачу його права, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й право на захист. Сама ж постанова не відображає об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, так як із неї не вбачається хто чи що не пройшов технічний контроль і який саме автомобіль, а також містить вказівки щодо порядку та строків її оскарження.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, причин свого неприбуття не вказав, будь яких заяв чи клопотань стосовно судового засідання, яке відбулось 08 квітня 2021 року, не направляв.

Представник Відповідача 2 направила до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію органу Національної поліції щодо пред`явленого позову, проти якого заперечила і просила у його задоволенні відмовити.

Крім цього, представник відповідача направила відзив на позов, із якого слідує, що ГУНП в Миколаївській області є неналежним відповідачем у цій справі, у той час начальник СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко С.С. уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення із винесенням постанови.

При цьому, автомобіль марки «ЗИЛ», яким керував позивач, відноситься до вантажних фургонів і повинен проходити обов`язковий технічний контроль щороку.

Проте, останнього разу технічний контроль автомобіль позивача проходив 01 серпня 2016 року.

Тому висновок Відповідача 1 про керування позивачем транспортним засобом, що своєчасно не пройшов технічний огляду, є промірним.

Стосовно відсутності підстав для зупинки транспортного засобу позивача, то представник Відповідача 2 вказала, що відповідно до п. 2.4. ПДР України водій повинен зупинитися на вимогу поліцейського та надати можливість перевірити транспортний засіб, який підлягає обов`язковому технічному контролю.

Цей обов`язок прямо передбачений ПДР України і його виконання не залежить від причин зупинки.

А тому твердження позивача про відсутність підстав для зупинки є безпідставними.

При цьому, доводи позивача про порушення відповідачем норм законодавства при розгляді справи про адміністративне правопорушення є також безпідставними, оскільки відповідних доказів із посиланням на конкретні правові норми позивач не надав.

Натомість, позивач своєчасно не забезпечив проходження транспортним засобом технічного контролю, а тому свою вину у вчиненні правопорушення фактично визнає.

З цих мотивів, представник позивача просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

За такого, ураховуючи, що Відповідач 1 і та Відповідач 2 були належно повідомлені про дату, час і місце судового засідання у порядку, передбаченому ст. 268 КАС України, суд, з огляду на норму ч.3 ст. 268 указаного Кодексу, вважав за можливе завершити розгляд справи за їх відсутності.

Установлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази та аргументи сторін, у тому числі, й на ті, що відхилені судом, мотиви їх відхилення

Суд, у свою чергу, заслухавши доводи позивача і його представника, піддавши аналізу відзив Відповідача 2, дослідивши усі наявні у його розпорядженні докази і відомі йому обставини, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, в ході розгляду справи суд установив, що відповідач має посвідчення водія НОМЕР_2 , видане Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області, яке надає йому право керування транспортними засобами категорії А1 DE.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що видане Южноукраїнським ВРЕР УДАІ УМВС України в Миколаївській області, відповідачу належить вантажний фургон С марки «ЗИЛ» моделі 4331, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно довідки ТОВ «Автогост» від 03 вересня 2020 року транспортний засіб «ЗИЛ», державний номер НОМЕР_1 , в період 01.01.2020 року по 13 червня 2020 року не проходив ОТК на підприємстві ТОВ «Автогост».

За твердженнями позивача, висловленими у відзиві, належний позивачу автомобіль марки «ЗИЛ» останнього разу проходив обов`язковий технічний контроль 01 серпня 2016 року, що підтверджується протоколом перевірки технічного стану №00144-01-392-16.

Цієї обставини позивач не заперечував, проте, посилався на несправність автомобіля, що завадило приходити технічний огляд.

Однак, доказів цим своїм запереченням не надав.

12 червня 2020 року начальником СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко С.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2676396, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. ( а.с. 133).

Із постанови слідує, що 12.06.2020 року 20:24:24 Т- 1510 Арбузинка Єланець Нова Одеса КМ не пройшов технічний контроль, чим порушив ст. 35 ЗУ ДР Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав цей позов.

Тож, суд, вирішуючи спір по суті, ураховував наступне.

І. Щодо питання наявності підстав для зупинки транспортного засобу позивача

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353- ХІІ ( з наступними змінами і доповненнями) транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України (ч.ч.3,4 ст. 35 Закону України «Про доржній рух»).

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема, для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку (ч.7 ст. 35 Закону України «Про доржній рух»

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті ( ч.8 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух»).

Отже, позивач, будучи володільцем вантажного фургону С марки «ЗИЛ» моделі 4331 повною масою 12 000 та масою 5 850 без навантаження, згідно положень ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» повинен був забезпечити проходження обов`язкового технічного контролю.

Разом із цим, останній технічний контроль транспортний засіб позивача проходив 01 серпня 2016 року.

Цю обставину позивач не заперечував, проте, посилався на те, що автомобіль був несправним і не експлуатувався, а тому потреби у проходженні технічного огляду не було.

Між тим, будь яких належних, допустимих і достовірних доказів цього позивач не надав, а самі лише його твердження суд не сприймає як вагомі аргументи.

До того ж доводи позивача про те, що 12 червня 2020 року о 20 год. 24 хв. він їхав до м. Вознесенська для проходження технічного огляду суд сприймає як неспроможні.

Зокрема, суд не установив, що на час розгляду справи транспортний засіб позивача пройшов технічний контроль. Водночас, чому позивач не реалізував свої наміри пройти контроль після його зупинки поліцейським ще 12 червня 2020 року, він також пояснити не міг.

Адже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП, не звільняє його від обов`язку забезпечити проходження автомобілем технічного контролю.

Суд також відмічає, що згідно п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

При цьому, згідно п. 30.2 ПДР України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Відповідальність же за ч.3 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Таким чином, установлено, що транспортний засіб позивача не проходив технічний контроль з 01 серпня 2016 року, у той час, як належних, допустимих і достовірних у достатній кількості доказів того, що він протягом усього цього часу був не справний і не експлуатувався немає.

Ураховуючи ще й те, що за таких обставин, в правій верхній частині вітрового скла транспортного засобу позивача, не могла бути закріплена самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю із установленою законом періодичністю.

Тому, на переконання суду, у Відповідача -1 були підстави вважати, що позивач порушив вимоги ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та вимоги п. 31.1 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно, Відповідач-1 зупинив транспортний засіб позивача за наявності для того підстав, передбачених законом.

Так, згідно п. 1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (з наступними змінами і доповненнями) поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення (п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Водночас, відповідно до п. 2.4 «в» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також надати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

А тому системний аналіз наведених положень закону вказує на те, що за установлених судом обставин Відповідач -1 мав визначені законом підстави для зупинки транспортного засобу позивача.

Відповідно, доводи позивача і його представника у цій частині слід відхилити і сприйняти як слушні доводи Відповідача - 2 щодо правомірності зупинки транспортного засобу позивача, як то, за наявності і дійсності визначених законом підстав для цього.

ІІ. Щодо питання порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення

Зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху детально регламентовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за №1395 (далі Інструкція №1395).

Так, відповідно до п.4 розділу І Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП ( п. 4 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Згідно п. 8 розділу ІІІ Інструкції №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка ( п.9 розділу ІІІ Інструкції №1395).

А згідно п. 10 розділу ІІІ Інструкції №1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення ( п.1 розділу IV Інструкції №1395).

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, при цьому, повинен відповідати статті 283 КУпАП ( п.2 розділу IV Інструкції №1395).

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції №1395) постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

За наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Отже, із такого слідує, що Відповідач -1 мав повноваження на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП та винесення оскаржуваної постанови.

Разом із цим, установлена законом процедура розгляду справи у цьому випадку не була дотримана.

Принаймні, протилежного перед судом не доведено, у той час, як згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

ІІ.І. Стосовно доводів позивача про відсутність доказів учинення ним адміністративного правопорушення

Зокрема, позивач вказує на те, що уповноваженою особою не було зібрано достатню кількість доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, у тому числі, не опитано свідків.

У цьому контексті суд вказує на те, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

А обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу ( ч.2 ст. 251 КУпАП).

Проте, жодного із наведених вище джерел доказів до суду надано не було і посилання на них оскаржувана постанова не містить.

Відповідно, суд погоджується зі такими доводами позивача, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення не був забезпечений визначеними ст. 251 КУпАП засобами доказування.

Зокрема, судом витребовувались матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП, однак, відповідачами вони надані не були.

ІІ.ІІ. Щодо питання роз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП України

Зокрема, за твердженням позивача йому не були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та не надано йому можливості надати пояснення.

Але згідно ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В силу імперативної норми п.9 розділу ІІІ Інструкції №1395 поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення має роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її права.

Однак, позивач вказав, що його права йому роз`яснені не були, і водночас, відповідачі цього твердження не спростували шляхом надання належних, допустимих і достовірних доказів.

Принаймні, відповідачі були належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, могли скористатись своїм правом надати докази, проте, не зробили цього.

Щонайменше, відповідачам ніхто не заважав надати суду відеозапис нагрудної камери поліцейського, у разі, якщо відповідний запис здійснювався або ж повідомити про причини неможливості його надання.

При цьому, суд знову звертає увагу, що обов`язок доказування правомірності своїх дій покладається на суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у цій справі не доведено, що права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, дійсно були роз`яснені їй.

До того ж, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути роз`яснений зміст статті 63 Конституції України, згідно якої вона не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

А це має наслідком порушення основоположних прав особи, зокрема, права на захист і права не свідчити проти себе.

Зокрема, свобода від самовикриття, як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, є основою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Важливість цього принципу обґрунтовується захистом обвинуваченого від неправомірного примусу органами влади, а його неухильне дотримання дозволяє уникнути судових помилок і досягати цілей ст. 6 Конвенції.

Цей принцип тісно пов`язаний також з принципом презумпції невинуватості, що гарантується пунктом 2 ст. 6 Конвенції.

Адже відомо, що ЄСПЛ поширює гарантії Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.1950) (далі Конвенція) на справи про адміністративні правопорушення.

При цьому, особі має бути роз`яснено її право користуватись послугами захисника.

У цьому контексті суд відмічає, що ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення поганого поводження, відмічаючи особливу вразливість обвинуваченого на початкових етапах провадження, коли він потрапляє у стресову ситуацію і одночасно стикається з дедалі складнішими положеннями кримінального законодавства.

При цьому, як зазначає ЄСПЛ, перед тим, як можна буде сказати, що особа своєю поведінкою відмовився від важливого права, закріпленого ст. 6 Конвенцією, повинно бути доведено, що вона могла обґрунтовано передбачити наслідки своїх дій (Ермі проти Італії (Hermi v. Italy), пункт 74; Сейдович проти Італії (Sejdovic v. Italy), пункт 87).

Однак, знову ж таки, твердження позивача щодо порушення порядку розгляду справи не спростовані, а тому суд змушений констатувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього мав місце з істотним порушенням його прав, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, згідно із пунктом 5 розділу ІV Інструкції № постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення наявності підпису особи про роз`яснення їй прав та строків на оскарження прийнятого рішення (пункт 8 - «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено __»).

Однак, оскаржувана постанова не містить цих відомостей.

ІІ.ІІІ. Щодо питання некоректності висунутого позивачу «обвинувачення»

Так, позивач та його представник вказувати на те, що суть правопорушення, відображена у оскаржуваній постанові, не відповідає диспозиції ч.3 ст. 121 КУпАП, якою передбачено керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

У свою чергу, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП дійсно полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Однак, піддавши аналізу зміст оскаржуваної постанови, слід вказати, що викладена у ній суть правопорушення дає повне уявлення щодо усіх його ознак і обставин.

Постанова містить у собі дату, час та місце правопорушення, назву транспортного засобу, який підлягає обов`язковому технічному контролю та саму суть правопорушення.

Сама ж по собі відсутність у постанові слова «керування» ще не вказує на те, що суть правопорушення не відповідає диспозиції норми, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності.

Транспортним засобом, марка якого відображена у постанові, керував позивач, а тому говорити про те, що «фабула обвинувачення» є для нього не зрозумілою і такою, що не дозволяє будувати свій захист, не можна.

Відсутність посилання на конкретні норми Закону України «Про дорожній рух» та не зазначення його повної назви у постанові також не може вказувати на невідповідність суті правопорушення диспозиції ч.3 ст. 121 КУпАП, так як остання за своєю конструкцією не є бланкетною.

При цьому, ані позивач, ані його представник конкретно не вказали яким чином формулювання суті порушення, відображене у постанові, порушує права позивача, у тому числі й права на захист.

Відповідно, ці доводи суд відхиляє.

Разом із цим, суд погоджується, що оскаржувана постанова була винесена з істотним порушенням прав позивача з мотивів, що наведені вище, і одночасно за своїм змістом вона не відповідає вимогам ч.6 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить вказівки про порядок і строк її оскарження.

Але згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тому у світлі вищевикладеного, суд робить висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у даному конкретному випадку не кореспондувався із визначеними ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, а тому прийнята за результатами такого розгляду постанова не може вважатись законною.

Як то, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, окрім оскаржуваної постанови, відеозапис нагрудної відеокамери відсутній, то на підставі наявних у справі матеріалів суд прийшов висновку, що Відповідачем -1 передчасно винесено постанову.

А відповідно до ч. 5 ст. 78 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними з мотивів, що наведені ним вище, і, відповідно, підлягають захисту у спосіб, що запропонований у позовній заяві, тобто шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Разом із цим, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки суд вважає за необхідне направити справу на новий розгляд до компетентного органу на підставі п.2 ч.3 ст. 286 КАС України, позаяк, не вбачає підстав для закриття провадження у ній.

Зокрема, суд установив дійсність лише процесуальних порушень при розгляді справи і невідповідність прийнятого рішення вимогам закону щодо його змісту.

Водночас, суд позбавлений змоги констатувати відсутність події та/або складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП.

Тому є потреба у повторному розгляді справи.

Крім цього, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у частині вимог до Відповідача 1.

Так, згідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Предметом розгляду у даній справі є постанова поліцейського по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч.3 ст.121 покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ч.1 ст.1 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.3 ст.121 КУпАП поліцейські діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а діють від імені органів Національної поліції.

Отже, поліцейський не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

У даному випадку це Головне управління національної поліції в Миколаївській області.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває із цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

А згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, ураховуючи, що КАС України не передбачає такої процесуальної дії, як виключення вказаного позивачем відповідача із кола учасників справи, з огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне у позові до Відповідача 1- поліцейського ОСОБА_3 відмовити.

Тому, загалом цей позов підлягає частковому задоволенню, як то, у частині вимог до Відповідача -2 із задоволенням вимоги про скасування оскаржуваної постанови.

Водночас, вимога про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення з мотивів, що наведені судом вище.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, з урахуванням обставин, регламентованих п.п.1-4 ч.9 цієї ж статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

А тому на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Миколаївській області судовий збір у розмірі 300,00 грн.

Ураховуючи, що ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року було зменшено належну до сплати позивачем суму судового збору до 300,00 грн., то решта 120,40 грн. (420,40 300,00 = 120,40) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Миколаївській області на користь держави із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України (ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір»).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. ст.ст.1-3, 5-15, 241-244, 246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до начальника СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко Станіслава Станіславовича, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2676396, винесену 12 червня 2020 року начальником СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області Бойко Станіславом Станіславовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. скасувати.

У задоволенні вимоги про закриття провадження у справі відмовити.

У задоволенні позову до начальника СРПП Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області - поліцейського Бойко Станіслава Станіславовича відмовити.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП направити на новий розгляд до відділення поліції №1 Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Миколаївській області на користь держави (спеціального фонду Державного бюджету України для зарахування судового збору) судовий збір у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду може бути оскаржене протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца