Справа № 640/15677/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2021 року

Київ

справа №640/15677/19

адміністративне провадження №К/9901/27664/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 640/15677/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (головуючий суддя - Федотов І. В., судді: Сорочко Є. О., Чаку Є.В.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» (далі - ТОВ «Феррекспо Сервіс», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС, відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/153 від 20 вересня 2012 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ТОВ «Біланівський ГЗК», третя особа) зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 22006678 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 5501669,50 грн.

На обґрунтування своїх вимог ТОВ «Феррекспо Сервіс» посилалося на те, що є учасником ТОВ «Біланівський ГЗК». За результатами звітування третьою особою щодо господарської діяльності за 2018 рік та при вирішенні питання щодо розподілу прибутку (дивідендів) серед учасників TOB «Біланівський ГЗК», 18 липня 2019 року позивач отримав інформацію, що 20 вересня 2012 року Кременчуцька об`єднана державна податкова інспекція Полтавської області Державної податкової служби (далі - Кременчуцька ОДПІ) винесла податкове повідомлення-рішення №/153. Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення стали висновки Акта перевірки №3353/15-507/36601298 від 30 серпня 2012 року, відповідно до яких TOB «Біланівський ГЗК» порушило вимоги пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201,6 статті 201, пунктів 200.1, 200.3, 200.4, 200.5 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ. TOB «Феррекспо Сервіс» вважає, що податкове повідомлення-рішення №/153 винесено з порушенням законодавства, оскільки висновки Акта перевірки суперечать законодавчим нормам, є хибними, необ`єктивними та не підтверджуються доказами.

Додатково ТОВ «Феррекспо Сервіс» наголошувало на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення саме у 2019 році негативно вплинуло на розмір дивідендів, які недоотримано позивачем, а до цього часу, враховуючи оскарження податкового повідомлення-рішення у судовому порядку, воно було неузгодженим, що і стало причиною не повідомлення про нього засновника ТОВ «Біланівський ГЗК» до прийняття рішення у справі № 2а-1670/6441/12 та не постало питання розподілу дивідендів серед учасників вказаного Товариства. До того ж, згідно з ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 2а-1670/6441/12, при розгляді якої ТОВ «Феррекспо Сервіс» участі не приймало, звернення позивача до суду з окремим позовом є єдиним можливим способом захисту його прав та інтересів в межах процесуальних прав, визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 13 квітня 2020 року позов задовольнив, визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення.

Рішення суду вмотивоване тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким зменшено TOB «Біланівський ГЗК» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 22066678 грн, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 5501669,50 грн, має вплив не тільки безпосередньо на платника податків, відносно якого його винесено, а і на права та інтереси учасників цього Товариства, зокрема на інтереси ТОВ «Феррекспо Сервіс» щодо отримання прибутку від господарської діяльності TOB «Біланівський ГЗК».

При цьому, суд визнав, що оскільки ТОВ «Феррекспо Сервіс» не було стороною у справі № 2а-1670/6441/12, а також враховуючи не надання ГУ ДФС доказів на підтвердження повідомлення ТОВ «Феррекспо Сервіс» про ухвалені у справі № 2а-1670/6441/12 судові рішення, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви цього Товариства без розгляду з підстав пропуску останнім строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, суд першої інстанції дійшов висновку про його протиправність з тих підстав, що відповідно до пункту 200.5 статті 200 ПК України платники податку, які мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування, мають право на таке відшкодування, якщо за даними бухгалтерського та податкового обліку податковий кредит нарахований внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи). Передбачене зазначеною нормою право на отримання бюджетного відшкодування не пов`язане з моментом надходження основних засобів на баланс підприємства та відображенням їх на рахунку 10 «Основні засоби». Таким чином, якщо зазначені підприємством витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу) відображені на рахунку 15 «Капітальні інвестиції», це підприємство має право на отримання бюджетного відшкодування.

При цьому, суд першої інстанції посилався на висновки Харківського апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 20 квітня 2017 року у справі №2а-1670/6442/12, предметом дослідження в якій була правомірність податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ Полтавської області ДПС №/152 від 20 вересня 2012 року, винесеного на підставі Акта перевірки №3353/15-507/36601298 від 30 серпня 2012 року, яким ТОВ «Біланівський ГЗК» зменшено розмір від`ємного значення з ПДВ та залишку від`ємного значення з ПДВ, що виник за рахунок придбання основних засобів і ведення робіт з підготовки до будівництва Біланівського кар`єру та інших об`єктів інфраструктури TOB «Біланівський ГЗК». Апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування прийнятого на підставі акта перевірки №3353/15-507/36601298 від 30 серпня 2012 року податкового повідомлення-рішення №/152 від 20 вересня 2012 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва зазначив, що зазначені висновки суду апеляційної інстанції у справі №2а-1670/6442/12 підтверджуються висновком судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000172 від 28 березня 2014 року за №145, згідно з яким висновки акта №3353/15-507/36601298 від 30 серпня 2012 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Біланівський ГЗК» документально не підтверджуються (т.1 а.с.105-119).

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції скасував, адміністративний позов ТОВ «Феррекспо Сервіс» до ГУ ДПС, третя особа - ТОВ «Біланівський ГЗК», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишив без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована тим, що системний аналіз пункту 56.18 статті 56 та пункту 102.5 статті 102 ПК України свідчить про те, що ними врегульовано питання застосування спеціальних строків давності визначення податкових зобов`язань. Такі строки можуть застосовуватись у випадку, коли суб`єктом звернення є платник податку і стосується воно оскарження рішення контролюючого органу про нарахування/визначення останньому грошового зобов`язання.

Водночас, строк на звернення до суду для учасника товариства, в даному випадку ТОВ «Феррекспо Сервіс», визначається статтею 122 КАС України, а положення статті 102 ПК України застосуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Біланівський ГЗК» про скасування податкового повідомлення-рішення №/153 від 20 вересня 2012 року, а відтак, про відсутність можливості розподілу прибутку у зв`язку із прийняттям контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення, позивачу мало бути відомо ще в 2013 році.

Разом з тим, до суду першої інстанції позивач звернувся лише 19 серпня 2019 року, тобто із значним пропуском встановленого КАС України строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції визнав безпідставними твердження позивача, що про оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким ТОВ «Біланський ГЗК» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2012 року на 22066678 грн, стало відомо лише у 2019 році, оскільки відображення такої інформації в бухгалтерському обліку ТОВ «Біланський ГЗК» безпосередньо впливає на річний баланс/звіт Товариства за 2013 рік.

При цьому, апеляційний суд визнав, що інформація, викладена в листі ТОВ «Біланівський ГЗК» від 8 липня 2019 року, на який посилається позивач, є лише відповіддю на його звернення від 16 червня 2019 року, несе в собі виключно інформаційний характер та не може бути правовою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними. Матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують наявність у позивача об`єктивних перешкод, істотних та непереборних причин для вжиття протягом майже семи років необхідних юридичних заходів щодо захисту своїх прав. Нездійснення контролю Учасником за створеним Товариством не може слугувати поважною причиною для поновлення встановленого законодавством строку для звернення до суду з даним позовом.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ТОВ «Феррекспо Сервіс» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 122 КАС України, за змістом якої законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №753/20260/17, від 23 жовтня 2020 року у справі № 340/1225/20, від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17, від 29 січня 2020 року у справі №210/3729/17 (2-а/210/204/17), відповідно до яких для цілей застосування правил статті 122 КАС України, фактами/доказами того, що особа могла дізнатись про порушення свого права можуть бути, зокрема: 1) ситуація, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; 2) рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; 3) про порушення її прав знали представник, працівники, партнери, близькі особи. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу.

Позивач вважає, що про факт обізнаності особи щодо порушення її прав та законних інтересів можуть свідчити послідовні дії особи, що направлені на захист останніх з відповідного моменту у часі. ТОВ «Феррекспо Сервіс» дізналося про існування оскаржуваного рішення лише 8 липня 2019 року після отримання листа № 917/1/07-19, в якому Генеральний директор ТОВ «Біланівський ГЗК» повідомив про відсутність можливості виконання пункту 16.3 Статуту ТОВ «Біланівський ГЗК» щодо розподілу прибутку між учасниками, зокрема, через накладення Інспекцією податковим повідомленням-рішенням №/153 від 20 вересня 2012 року штрафу в сумі 5501669, 50 грн та зменшенням суми бюджетного відшкодування на 22066678 грн.

Дізнавшись про порушення прав та про існування податкового повідомлення рішення №/153, позивач одразу почав вчиняти послідовні дії, а саме: 1) звернувся з касаційної скаргою у справі №2а-1670/6441/12; 2) усував недоліки касаційної скарги - доводив Верховному Суду, що не пропустив строк на касаційне оскарження, що було враховано Верховним Судом у справі №2а-1670/6441/12; 3) звернувся з позовом до суду з іншими доказами та правовими підставами.

Як доводить позивач, він не міг дізнатись про існування спірного податкового повідомлення-рішення раніше, так як ані фінансова звітність, ані баланси ТОВ «Біланівський ГЗК», з якими щорічно має можливість знайомитись ТОВ «Феррекспо Сервіс» не містить відомостей про суми бюджетного відшкодування ПДВ, а тим більше інформації про винесені щодо підприємства податкові повідомлення-рішення. Також, позивач не міг дізнатись про існування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року у справі № 2а-1670/6441/12, якою було відмовлено у задоволенні адміністративного позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 вересня 2012 року №/15, оскільки копії цього судового рішення не отримував.

Позивач у касаційній скарзі зазначає, що протиправне податкове повідомлення-рішення №000161555/153 від 20 вересня 2012 року призвело до втручання як у законну діяльність ТОВ «Біланівський ГЗК», так і до втручання у майнові права його учасників - Компанії Феррекспо АГ і ТОВ «Феррекспо Сервіс».

Ухвалою від 2 грудня 2020 року Верховний Суд відкрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, в ухвалі зазначено, що доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо наявності підстав для скасування судового рішення, передбачених частиною другою статті 353 КАС України, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження, а вимогами касаційної скарги є скасування постанови апеляційного суду про залишення позову без розгляду і направлення справи для продовження розгляду, що відповідає частині першій статті 353 КАС України.

Колегією суддів визначено, що питаннями, які є предметом перевірки в касаційному порядку, є: 1) наявність порушення прав, свобод чи інтересів учасника ТОВ «Біланівський ГЗК» - ТОВ «Феррекспо Сервіс» внаслідок прийняття Кременчуцької ОДПІ спірного податкового повідомлення-рішення відносно третьої особи; 2) дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Верховний Суд за наслідками розгляду справи № 826/3508/17 ухвалив постанову від 23 листопада 2020 року, спірним питанням у якій було можливість вважати Компанію «Гордонз Імпекс ЛТД» («Gordons Impex LTD»), яка не брала участь у справі, такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Предметом спору у справі було податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання (накладення штрафу) ВАТ «Завод «Квант».

У постанові від 23 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати висловив правову позицію, що податкове повідомлення - рішення є актом індивідуальної дії. За визначенням, наданим у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Податкове повідомлення-рішення - суть визначення зобов`язання платника податку сплатити встановлений законом податок. Податковий обов`язок виникає в силу норми закону, має персоніфікований характер, щодо нього заборонена будь-яка уступка третім особам, крім випадку, коли гарантами повного та своєчасного погашення суми податкового зобов`язання є інші особи відповідно до норм Податкового кодексу України (пункт 87.7 статті 87 зазначеного Кодексу).

Одним із прав платника податків, закріплених в статті 17 ПК України, є право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема рішення контролюючих органів (їх посадових осіб). Із наведеної норми презюмується, що платник податків у разі незгоди з рішенням контролюючого органу про обов`язок сплатити суму грошового зобов`язання має право оскаржити це рішення, в тому числі і в судовому порядку.

У широкому розумінні будь-яке рішення, яке прийняте щодо юридичної особи, стосується інтересу засновника юридичної особи, а також може мати безпосередній вплив на права засновника. Зокрема, в разі визначення платнику податків - юридичній особі суми податкового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням це вплине на розмір прибутку, який може бути джерелом доходу засновника. Разом з тим, не кожний інтерес засновника має вагу охоронюваного інтересу.

Даючи відповідь на питання щодо співвідношення охоронюваних законом інтересів акціонера та акціонерного товариства, Конституційний Суд України в рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) вказав, що легітимний інтерес акціонерного товариства не є простою сукупністю законних інтересів його акціонерів. Акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Це може стосуватися й учасників інших, крім акціонерного, господарських товариств, враховуючи їх спільну правову природу, як юридичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які створюються іншою особою (особами) (засновниками).

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Рішення суду, яким вирішено спір щодо податкового обов`язку платника податків - господарського товариства, не є рішенням про права, законний інтерес чи обов`язок засновника (засновників) товариства, з огляду на визначений Конституцією України (стаття 67) та Податковим кодексом України (статті 36,38, пункт 87.7 статті 87) персоніфікований характер податкового обов`язку, якщо тільки в самому рішенні прямо не зроблено такий висновок.

Незважаючи на те, що висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №826/3508/17 стосується застосування норми частини першої статті 293 КАС України, колегія суддів вважає, що безпосередній підхід до розуміння кола суб`єктів, яким надано право на оскарження податкового повідомлення-рішення, є застосовним до спірних у цій справі правовідносин, оскільки позивач - ТОВ «Феррекспо Сервіс» є учасником ТОВ «Біланівський ГЗК», однак, не є суб`єктом, безпосередньо якому зменшено суму бюджетного відшкодування та притягнуто до фінансової відповідальності.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, в контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Такий підхід до розуміння норм права неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 березня 2021 року у справі №826/3706/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», Суд керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Щодо скарг, які стосуються компаній, Суд вважає, що фізична особа не може скаржитися на порушення своїх прав під час судового розгляду, стороною якого він або вона не є, навіть якщо він або вона був акціонером і (або) директором компанії, яка є стороною судового розгляду. Незважаючи на те, що в певних обставинах єдиний власник компанії може вимагати визнання його / її «жертвою» в значенні статті 34 Конвенції у випадках, коли щодо його або її компанії були вжиті оспорювані заходи, в інших випадках ігнорування правоздатності компанії може бути виправдано тільки у виняткових обставинах, зокрема, коли явно встановлено, що компанія не має можливості звернутися до Суду через органи, засновані на підставі її статуту, або (в разі ліквідації) через своїх арбітражних керуючих (Centro Europa 7 S.r.l. та Ді Стефано проти Італії [ВП], № 38433/09, п. 92, від 7 червня 2012).

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

З аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення має індивідуальний і персоніфікований характер, прийняте відносно ТОВ «Біланівський ГЗК». При цьому, за встановленими судами обставинами, в Акті перевірки зроблено висновки про порушення саме ТОВ «Біланівський ГЗК», а не його учасниками, норм податкового законодавства, відповідно, юридична відповідальність ТОВ «Біланівський ГЗК» має індивідуальний характер (частина друга статті 61 Конституції України). За таких обставин, саме ТОВ «Біланівський ГЗК» і наділено правом звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення.

Таким правом ТОВ «Біланівський ГЗК» скористалося і у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 вересня 2012 року №/153 було відмовлено.

Фактично, ТОВ «Феррекспо Сервіс» шляхом заміни особи, якій надано право на оскарження податкового повідомлення-рішення, а також зазначенням інших підстав позову, має на меті повторний розгляд спору про правомірність рішення Кременчуцької ОДПІ, що, однак, не узгоджується з вимогами КАС України.

Не заперечуючи, що визначення ТОВ «Біланівський ГЗК» грошових зобов`язань має вплив на майновий стан його учасників, колегія суддів вважає, що ці обставини не можуть бути підставою для зміни суб`єкта, який має адміністративну процесуальну дієздатність захищати свої права самостійно.

Оскільки ТОВ «Феррекспо Сервіс» (учасник ТОВ «Біланівський ГЗК») не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та застосування штрафних санкцій згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, то це товариство не має права на звернення до суду з цим позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №916/2084/17 посилалась на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (зокрема, рішення у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки» (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95 від 20 травня 1998 року; рішення у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява №70297/01 від 18 жовтня 2005 року; рішення у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України", заява № 42758/05 від 21 грудня 2017 року). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», заява №42758/05, пункт 1 резолютивної частини від 21 грудня 2017 року).

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 238, частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року у справі №П/9901/135/18 (провадження №11-70сап18), від 31 січня 2019 року у справі №9901/56/19 (адміністративне провадження №П/9901/56/19), від 27 червня 2019 року у справі №9901/920/18 (провадження №11-1455заі18).

За наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі касаційного перегляду, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу за позовною заявою особи, яка не має права на звернення до суду, чим допустили порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень. Тому Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі. При цьому, з огляду на відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом, суд не роз`яснює до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для надання правової оцінки висновкам апеляційного суду про пропуск ТОВ «Феррекспо Сервіс» строку звернення до суду з позовом, оскільки висновок про відсутність права на звернення до суду з позовом унеможливлює вирішення подальших питань відповідності позовної заяви вимогам КАС України, в тому числі й щодо строку її подання.

Керуючись статтями 341, 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року скасувати.

Провадження у справі № 640/15677/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Р.Ф. Ханова В.В. Хохуляк