Справа № 120/503/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 р. Справа № 120/503/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (відповідач, ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)) про визнання протиправною бездіяльності щодо незабезпечення права засудженого на телефонні розмови 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач згідно вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та з цього часу відбуває покарання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)". Так, відповідно до ч. 1 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) встановлено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, зокрема здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет. Зауважив, що розпорядком дня для засуджених до довічного позбавлення волі, затвердженого 08.01.2020 року начальником ДУ "Вінницька установа виконання покарань" передбачено з 10-ої до 17-ої години час для надання телефонних розмов засудженим. За словами позивача він, 16.09.2020 року, звернувся із заявою до начальника ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", у які просив надати можливість здійснити телефонні дзвінки в жовтні 2020 року, а саме з 01 по 31 жовтня, щоденно. Однак, ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" в порушення вимог ч. 5 ст. 110 КВК України, а також наказу Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань" не забезпечила його право на телефонні розмови 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року. Вважаючи, що установою виконання покарань порушено гарантоване законом право ОСОБА_1 на телефонні розмови, останній, діючи через свого представника, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.01.2021 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

На виконання вимог вказаної ухвали від відповідача до суду надійшли витребувані судом докази, а також відзив на позовну заяву від 30.03.2021 року, у якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що телефонні розмови засуджених корпусного відділення № 3, у якому перебуває позивач, надаються в спеціально обладнаному приміщенні під контролем начальника відділення соціально-психологічної служби, де встановлено стаціонарний таксофон "Укртелеком" та в наявності мобільні телефони, які перебувають на обліку в бухгалтерії установи в кількості 3-шт. На переконання відповідача, право позивача на телефонні розмови було забезпечено з врахуванням можливості відповідальної за забезпечення засудженим права на телефонні розмови особи в повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки, оскільки від засуджених щоденно надходить близько 25-30 заяв про забезпечення їх прав на телефонні дзвінки. Також, представник відповідача зазначив, що з метою надання рівної можливості всім засудженим скористатися своїм правом на спілкування телефонні розмови надаються відповідно до поданих заяв, у порядку черговості, відповідно до внутрішніх постів відділення № № 9, 10 та 11. Відтак, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову немає.

02.04.2021 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 , вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджено до довічного позбавлення волі. Місцем відбування призначеного покарання є Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

Як встановлено судом, 16.09.2020 року позивач звернувся із письмовою заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про можливість здійснити телефонні дзвінки у наступні дні: 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30 та 31 жовтня 2020 року.

Однак, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" належно не відреагувала на його звернення. Зокрема, відповідач не забезпечив можливість реалізації ОСОБА_1 його права на телефонні розмови у наступні дні: 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року, що по суті не заперечується і самим відповідачем, посилаючись при цьому на те, що відповідальна за забезпечення засудженим права на телефонні розмови особа не має можливості в повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки, так як від засуджених щоденно надходить 25 - 30 заяв про забезпечення їх прав на телефонні дзвінки, тому права засуджених на телефонні розмови забезпечуються відповідно до поданих заяв, у порядку черговості.

Незгода позивача із відповідною бездіяльністю відповідача в частині незабезпечення реалізації права позивача на телефонні розмови, зумовила звернення останнього до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч. 3 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч.ч. 1, 2 ст. 7 КВК України).

Частиною 2 ст. 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у ст. 107 КВК України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано ст. 110 КВК України.

Частиною 5 ст. 110 КВК України передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас, ч. 8 ст. 110 КВК України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень ст. 107 та 110 КВК України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XIV цих Правил.

Відповідно до п. 2 розділу XIV Правил, адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз приписів ч. 5 ст. 110 КВК України та п. 2 розділу XIV Правил свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час. Однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативно-правовим актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин. Умовою реалізації права засудженого на телефонну розмову є його звернення до адміністрації із письмовою заявою в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2020 року позивач звернувся із письмовою заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про можливість здійснити телефонні дзвінки з 01 по 31 жовтня 2020 року. Так, в ході судового розгляду судом досліджено долучені до матеріалів справи копії журналу обліку телефонних розмов, зокрема за жовтень 2020 року та встановлено, що відповідачем забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення ним телефонних розмов 02, 06, 07, 08, 09, 12, 13, 15, 16, 19, 20, 21, 26, 28, 29, 30 жовтня 2020 року.

Тобто, вимога позивача про надання можливості здійснити телефонні дзвінки, зокрема у дні: 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року залишилась невиконана.

В той же час, доводи представника відповідача про відсутність можливості у відповідальної особи в повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки, так як від засуджених щоденно надходить 25 - 30 заяв про забезпечення їх прав на телефонні дзвінки, тому права засуджених на телефонні розмови забезпечуються відповідно до поданих заяв, у порядку черговості, не може слугувати достатньою підставою для обмеження прав позивача на можливість реалізації ним гарантованого права на здійснення телефонних розмов.

У цьому контексті варто згадати рішення Європейського суду з прав людини у справі "Тросін проти України" (заява №39758/05) від 23 лютого 2012 року, відповідно до пункту 39 якого Суд повторює, що тримання під вартою або будь-який захід, яким особа позбавляється свободи, тягне за собою невід`ємні обмеження щодо приватного та сімейного життя. Проте, важливим елементом права ув`язненого на повагу до його сімейного життя є надання йому державними органами можливості або, за потреби, допомоги у підтриманні зв`язків зі своїми близькими.

Відтак, за встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року, а тому позовна заява про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у незабезпеченні відповідного права позивача, є обґрунтованою.

Відповідно до положень, закріплених статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Дата прийняття судового рішення 13.04.2021 року обумовлена перебуванням судді у справі в період із 29.03.2021 року по 12.04.2021 року в щорічній відпустці.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо незабезпечення права засудженого ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов 01, 03, 04, 05, 10, 11, 14, 17, 18, 23, 24, 25 та 31 жовтня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено і підписано 13.04.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце перебування засудженого до довічного позбавлення волі: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (місцезнаходження: вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100, код в ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович