Справа № 360/407/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/407/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Мастюгіна Євгена Дмитровича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу;

2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу з врахуванням поданих довідок про заробітну плату з наступного дня за днем досягненням пенсійного віку, а саме з 30.05.2020.

В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача зазначив, що 09 липня 2020 року позивач по досягненню пенсійного віку, встановленого пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернувся через Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії на пільгових умовах та необхідними документами. Рішенням від 13 липня 2020 року відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачу.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 360/2865/20 скасовано рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 13 липня 2020 року № 4962/2020 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 18 травня 2020 року, з урахуванням висновків суду.

Постановою від 30 листопада 2020 року у справі № 360/2865/20 встановлено, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 13 липня 2020 року № 4962/2020 прийняте відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення, а саме відповідачем не було надано оцінки наступним документам: довідки, що визначає право на пенсію на пільгових умовах від 03.06.2015, виданої «ТОО «Тенгизшевройл» Республіки Казахстан (далі - ТОО «ТШО»), довідки про періоди роботи та перейменування підприємства від 13.01.2020 № 2020-00135, довідки про заробітну плату від 20.02.2020 за період з 15.02.1991 по 06.04.1993, виданої «Комунальним Государственным учреждением «Государственный архив Атырауской области Управления культуры, архивов и документации Атырауской области» Республіки Казахстан, довідкам від 09.01.2020 № 00089 та від 13.02.2020 № 908 про заробітну плату, виданим ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, інформаційному листу від 13.02.2020 № 909 щодо сплати страхових внесків в Пенсійний фонд, виданому ТОО «ТШО» Республіки Казахстан.

На виконання постанови від 30 листопада 2020 року у справі № 360/2865/20 відповідачем прийнято повторно аналогічне рішення від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021 про відмову в призначенні пенсії позивачу фактично без врахування позиції Першого апеляційного суду.

Позивач та представник позивача вважають бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу протиправною.

Від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 10 березня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр.108-62).

На виконання Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 360/2865/20 управлінням повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 09.07.2020р. про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що неможливо зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2019 - 16 років, оскільки в довідках про заробітну плату від 20.02.2020 № НОМЕР_1 , виданої «Комунальним Государственным учреждением «Государственный архив Атырауской области управления культуры, архивов и документации Атырауской области» Республіки Казахстан, №00089 від 09.01.2020, № 908 від 13.02.2020, виданим ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, відсутня інформація про підтвердження сплати страхових внесків. Згідно інформаційному листу від 13.02.2020 №909 щодо сплати страхових внесків в Пенсійний фонд, виданому ТОО «ТШО» Республіки Казахстан зазначено, що з 1 січня по грудень 1998 року ТОО «ТШО» у зв`язку з введенням нового Закону «О пенсионном обеспечении Республики Казахстан» відраховувало за своїх співробітників 15% від Фонду заробітної плати в Загальний Пенсійний фонд Республіки Казахстан та в розмірі 10% на індивідуальні рахунки кожного співпрацівника в накопичувальні пенсійні фонди. З 1 січня 1999 року ТОО «ТШО» сплачує обов`язкові пенсійні відрахування робітникам, які є громадянами Республіки Казахстан.

Згідно довідки від 03.06.2015, виданою ТОО «ТШО», яка є копією акта атестації виробничого об`єкта по умовам праці та копією картки атестації робочого місця слюсаря КИП, неможливо зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 21.08.2006 по 31.12.2019 - 13 років 4 місяці 11 днів, тому що не вказана робота з відповідними або шкідливими речовинами відповідних категорій небезпеки, виконання робіт певним способом або в певних умовах - за Списком №1 чи №2, або повний робочий день, що є виключно необхідною умовою. Також копії карток про атестацію виробничого об`єкта та робочого місця слюсаря КИП від 03.06.2015 завірені печаткою підприємства іноземної держави та не містять нотаріально посвідченого перекладу на українську мову. Довідкою про періоди роботи та перейменування підприємства від 13.01.2020 № 2020-00135 визначено, що у зв`язку з введенням в дію Закону Республіки Казахстан «О пенсионном обеспечении в Республике Казахстан» від 20.06.1997 № 136-1 право на пільгове пенсійне забезпечення особам, які виробили стаж робіт за Списками № № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах за шкідливими та важкими умовами праці скасовано з 1 січня 1998 року.

Пенсійним фондом України в м. Сєвєродонецьку Луганської області був надісланий запит від 26.03.2020 за № 5517/02-21 до Акціонерного товариства «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» (ЄНПФ) Республіки Казахстан з питання надання довідки щодо підтвердження сплати соціально-страхових внесків ТОО «ТШО» відносно громадянина України ОСОБА_1 , на який була надана відповідь від 27.04.2020 № 22-02-40/1682, де зазначено, що запитувана інформація становить таємницю пенсійних накопичень, для видачі якої діючим законодавством Республіки Казахстан передбачено особливий порядок, у цьому зв`язку ЄНПФ не має право надавати цю інформацію. Разом з тим відзначено, що запитувана інформація може бути видана безпосередньо ОСОБА_1 на підставі його письмової заяви (при відправці заяви про витребування інформації від свого імені з особистим підписом із зазначенням фамілії, імені та по батькові, дати народження та адреси проживання).

Відповідно до наданих документів до пільгового стажу по Списку №2 зараховано періоди роботи на ПАТ «Сєвєродонецьке Об`єднання Азот» з 06.01.1984 по 01.06.1984 та з 26.08.1986 по 08.02.1991. Таким чином, пільговий стаж за Списком № 2 ОСОБА_1 складає 8 років 2 місяці 2 дні (у тому числі навчання за фахом 1 рік 3 місяці 26 днів, військова служба 1 рік 11 місяців 27днів), страховий стаж з 01.09.1982 по 31.12.2003 - 21 рік 0 місяців 19 днів.

З вищевикладених підстав вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

З копії паспорта громадянина України судом встановлено, що ОСОБА_1 досяг 55 річного віку (арк. спр. 14-15).

18 травня 2020 року позивач до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) подав заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, яку передано на розгляд відповідачу (арк. спр. 70).

За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 13 липня 2020 року № 4962/2020, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 за заявою від 09 липня 2020 року у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та страхового стажу (арк. спр. 105 - 106).

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії від 13 липня 2020 року № 4962/2020 позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 360/2865/20 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 360/2865/20 скасовано; адміністративний позов адвоката Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в призначенні пенсії від 13 липня 2020 року № 4962/2020 ( ОСОБА_1 ) та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 18 травня 2020 року, з урахуванням висновків суду; в решті позовних вимог відмовлено (арк. спр. 113-116).

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 360/2865/20 відповідачем повторно була розглянута заява ОСОБА_1 від 09.07.2020 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021 (арк. спр. 96-97).

У рішенні вказано про неможливість зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2019 - 16 років, оскільки в довідках про заробітну плату від 20.02.2020 № НОМЕР_1 , виданої «Комунальним Государственным учреждением «Государственный архив Атырауской области управления культуры, архивов и документации Атырауской области» Республіки Казахстан, від 09.01.2020 № 00089, від 13.02.2020 № 908, виданим ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, відсутня інформація про підтвердження сплати страхових внесків. Неможливо зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 21.08.2006 по 31.12.2019 - 13 років 4 місяці 11 днів, оскільки відсутні дані про роботу з відповідними або шкідливими речовинами відповідних категорій небезпеки, виконання робіт певним способом або в певних умовах, або повний робочий день, що є виключно необхідною умовою. Копії карток про атестацію виробничого об`єкта та робочого місця слюсаря КИП від 03.06.2015 завірені печаткою підприємства іноземної держави та не містять нотаріально посвідченого перекладу на українську мову.

Згідно з рішенням про відмову в призначенні пенсії та розрахунком права позивача на пенсію пільговий стаж за Списком № 2 ОСОБА_1 складає 8 років 2 місяці 2 дні (у тому числі навчання за фахом з 01.09.1982 по 26.12.1983 - 1 рік 3 місяці 26 днів, робота з 06.01.1984 по 01.06.1984 - 04 місяці 26 днів, військова служба з 13.06.1984 по 09.06.1986 - 1 рік 11 місяців 27 днів, робота з 26.08.1986 по 30.05.1988 - 1 рік 9 місяців 5 днів, з 31.05.1988 по 08.02.1991 - 2 роки 8 місяців 8 днів); страховий стаж складає 21 рік 19 днів.

Згідно з записами у трудовій книжці позивача від 06.01.1984 серії НОМЕР_2 позивач з 15 лютого 1991 року по 20 серпня 2006 року працював прибористом в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, з 21 серпня 2006 року дотепер працює слюсарем КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан (арк. спр. 74-75).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм судом встановлено, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

[…] з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок […].

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

З огляду на вищевикладені норми суд дійшов висновку, що уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Надаючи оцінку відповідності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з записами у трудовій книжці позивача від 06.01.1984 серії НОМЕР_2 позивач з 15 лютого 1991 року по 20 серпня 2006 року працював прибористом в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, з 21 серпня 2006 року дотепер працює слюсарем КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан (арк. спр. 43-46).

З оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.01.2021 вбачається, що відповідач зазначив про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи на ПАТ «Сєвєродонецьке Об`єднання Азот» з 06.01.1984 по 01.06.1984 - 4 місяці 26 днів та з 26.08.1986р. по 08.02.1991 - 4 роки 5 місяців 13 днів, всього пільговий стаж за Списком №2 ОСОБА_1 складає 8 років 2 місяці 2 дні (у тому числі навчання за фахом 1 рік 3 місяці 26 днів, військова служба 1 рік 11 місяців 27днів), страховий стаж з 01.09.1982 по 31.12.2003 становить 21 рік 0 місяців 19 днів (арк. спр. 96 - 97).

У рішенні від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021 надав оцінку окремим періодам стажу позивача та неможливості їх зарахування, а саме незарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.12.2019, до пільгового з 21.08.2006 по 31.12.2019.

Щодо усіх інших періодів стажу позивача в оскаржуваному рішенні відповідач жодних підстав з яких такий стаж не враховується пенсійним органом до пільгового стажу чи страхового стажу не навів, що свідчить про неповноту та необґрунтованість прийнятого рішення.

У довідці ТОО «ТШО» від 13 січня 2020 року № 2020-00135 зазначено, що стаж за Списками № 1, 2 ОСОБА_1 слід рахувати з 06.04.1993 по 31.12.1997 згідно з наказом від 16.04.1991 № 330-к, розпорядження від 20.02.1995 № 296-к та постанови Уряду Республіки Казахстан від 19.12.1999 № 1930. У зв`язку із введенням у дію Закону РК від 20.06.1997 № 136-І «Про пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан» право на пільгове пенсійне забезпечення особам, що виробили стаж роботи за Списком № № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці скасовано з 01.01.1998 (арк. спр. 22).

Рішення про відмову у призначенні пенсії не містить відомостей, з яких підстав відповідачем вказану довідку не враховано як таку, що підтверджує пільговий стаж позивача з 06.04.1993 по 31.12.1997.

За наявності підтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 з 06.04.1993 по 31.12.1997 довідкою ТОО «ТШО» від 13 січня 2020 року № 2020-00135 за Списками № 1, 2 ОСОБА_1 такий стаж має бути зарахований для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідач не зазначив та не надав оцінки періоду роботи з 01.01.1998 та можливості його зарахування до страхового та пільгового стажу у зв`язку з прийняттям Закону Республіки Казахстан «О пенсионном обеспечении в республике Казахстан» від 20.06.1997 № 136-1, зважаючи, що позивач працював на посадах, які надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, та звернувся з питанням призначення пенсії в Україні.

Так, у довідці ТОО «ТШО» від 13 січня 2020 року № 2020-00135 зазначений період роботи позивача з 06.04.1993 по 20.08.2006 прибориста шостого розряду цеху КІП, з 21.08.2006 по 31.01.2008 та з 01.02.2008 по теперішній час слюсарем КІП, та зазначено, що виробничих простоїв в ТШО не було, робіт із скороченим (неповним) робочим днем не було.

Відповідачем до уваги вказані обставини, які вказують на те, що позивач працював повний робочий та продовжував працювати за тією ж самою посадою, яка передбачена Списком №2 до уваги не взято.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), проти Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Andrejeva v. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009), стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків, ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд зазначає, що відсутність у позивача документів, які підтверджують зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що до пільгового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії, необхідно зарахувати період роботи працював прибористом в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан з 01.01.1998 по 31.03.2004.

Щодо відсутності доказів атестації робочого місця прибористом та слюсарем в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, за яким працював позивач, суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Зазначена правова позиція ґрунтується на висновках, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Не може також бути підставою відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивача - завірення карток про атестацію виробничого об`єкта та робочого місця слюсаря КІП від 03.06.2015 печаткою підприємства іноземної держави та відсутності перекладу на українську мову.

Судом встановлено, що позивачем до УПФУ в м. Сєвєродонецьку на підтвердження проведення атестації робочого місця слюсар КІП надано акт атестації виробничого об`єкту за умовами праці ТОО «ТШО» та картку атестації робочого місця, які набрали чинності у жовтні 2004 року та переглянуті у січні 2009 року (арк. спр. 92-95) .

Суд зазначає, що за наявності у органу Пенсійного фонду сумніву у достовірності наданих документів, відповідач в межах повноважень, наданих Порядком № 22-1, не обмежений в праві звернутися до їх розпорядників чи інших компетентних органів з метою отримання інформації із спірного питання чи перевірити обґрунтованість видачі документів.

За усталеної практикою Верховного суду особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.

Такий правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного суду від 08.02.2021 у справі № 487/68/17.

Щодо висновку відповідача у рішенні про неможливість зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 31.12.2019, оскільки в довідках про заробітну плату № Н-23-ЖТ від 20.02.2020, виданої «Комунальним Государственным учреждением «Государственный архив Атырауской области управления культуры, архивов и документации Атырауской области» Республіки Казахстан, №00089 від 09.01.2020 та № 908 від 13.02.2020, виданих ТОО «ТШО» Республіки Казахстан, відсутня інформація про підтвердження сплати страхових внесків.

Оглядом вказаних вище довідок встановлено, що довідки дійсно не містять інформації про відрахування страхових внесків (арк. спр. 79-81, 82 зв.).

З системного аналізу норм Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та Закону № 1058-IV суд дійшов висновку, що зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

У відповідності до вищевикладеного позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за період роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.2004 дотепер.

Судом встановлено, що на запит УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 26.03.2020 № 5517/02-21 щодо сплати страхових внесків ОСОБА_1 , Акціонерним товариством «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» (ЄНПФ) Республіки Казахстан з питання надання довідки щодо підтвердження сплати соціально-страхових внесків ТОО «ТШО» надана відповідь від 27.04.2020 № 22-02-40/1682, в якій зазначено, що запитувана інформація становить таємницю пенсійних накопичень, для видачі якої діючим законодавством Республіки Казахстан передбачено особливий порядок, у цьому зв`язку ЄНПФ не має право надавати цю інформацію.

Разом з тим, у листі від 27.04.2020 № 22-02-40/1682 зазначено, що запитувана інформація може бути видана безпосередньо ОСОБА_1 на підставі його письмової заяви (арк. спр. 90-91).

Суд зазначає, що відповідач відповідно до положень пункту 4.2. Порядку № 22-1 як орган, що призначає пенсію, маючи в розпорядженні відомості, що необхідну інформацію може отримати позивач, має право вимагати дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Як свідчать розписка - повідомлення відповідач жодних документів позивачу надати не пропонував (арк. спр. 9).

Зважаючи, що Акціонерним товариством «Єдиний накопичувальний пенсійний фонд» (ЄНПФ) Республіки Казахстан у відповіді від 27.04.2020 № 22-02-40/1682 вказано на можливість надання інформації про сплату страхових внесків безпосередньо позивачу, суд вважає, що така інформація має бути одержана та досліджена відповідачем.

Тому в цій частині вирішення судом питання про зарахування вказаного періоду до стажу позивача є передчасним.

З вище встановлених обставин справи та їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення, без належної оцінки документів, що свідчить про недотримання відповідачем вимог Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач, як уповноважений орган, не перевіряв відомості, що містяться в документах, наданих позивачем, не обчислював страховий та пільговий стаж позивача, виходячи з таких відомостей, що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058-IV.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, тому з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2020 про призначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу позивача період роботи прибористом в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан з 06.04.1993 по 31.03.2004 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає з наведених вище підстав щодо неможливості перебирання судом дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн (арк. спр. 8).

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

При цьому предметом спору у даній справі є відмова відповідача призначити позивачу пенсію за віком та зобов`язання органу Пенсійного фонду України відновити порушене право.

Відповідно, обрання неналежного способу захисту порушених прав фактично не змінює тієї обставини, що вимоги позивача є правомірними.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Мастюгіна Євгена Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.01.2021 № 360/2865/20/2021.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 травня 2020 року про призначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу позивача період роботи прибористом в цеху КІПіА ТОО «ТШО» Республіки Казахстан з 06.04.1993 по 31.03.2004 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова