Справа № 200/5245/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року справа №200/5245/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року (повне судове рішення складено 31 липня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5245/20-а (суддя в І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № від 12.05.2020,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення № від 12.05.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 170,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила про протиправність оспорюваного рішення й посилалась на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 у пунктах 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. На даний час позивач отримує пенсію за віком, яка була призначена їй відповідно до ст. 7,1 Закону РФ «Про державні пенсії в РФ».

Звернула увагу на те, що однією з підстав для звільнення від сплати єдиного внеску є отримання пенсії за віком, при цьому, зазначена норма Закону № 2464-VI не конкретизує, за законодавством якої країни особі має бути призначена ця пенсія.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з такими судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до ч. 4 ст. 4 вказаного Закону особи, зазначені у п. 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

ГУ ДПС у Донецькій області наголошує, що посвідчення № НОМЕР_1 , видане ОСОБА_1 від 03.02.2012, не може служити підставою для отримання вищезазначеної пільги за законодавством України, оскільки позивач є отримувачем пенсії, призначеної за пенсійним законодавством іншої країни (Закон РФ «О государственных пенсиях в РФ), а отже позивач має нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах, з урахуванням максимальної та мінімальної величини бази нарахування.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса платника податків: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 25.09.1995, номер державної реєстрації 218. Взято на податковий облік 13.11.1995 за № 31/81. Перебуває на обліку у ГУ ДПС у Донецькій області, Волновасько-Мангушському управлінні, Мангушській ДПІ (код інспекції 540), як платник податків за основним місцем обліку стан платника податків «0».

12.05.2020 відповідачем винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464-VI до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 170,00 грн.

У матеріалах справи також наявні:

Копія посвідчення № НОМЕР_1 про призначення пенсії відповідно до ст. 7.1 Закону РФ «О государственных пенсіях в РФ» у розмірі 7 214 руб. 77 коп., пенсія призначена з 23.01.2012, посвідчення видане 03.02.2012.

Копія паспорту громадянки Російської федерації 53 НОМЕР_3 , виданий 09.04.2013 МІД Росії 38005.

Копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_2 .

Копія посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_4 , видана 11.08.2008, строк дії безстроково.

Копія виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: дата та номер запису 25.09.1995 №2 247 017 0000 000559.

Копія свідоцтва про сплату єдиного податку Серія І №313623 від 19.03.2012, видане ОСОБА_1 , термін дії з квітня 2012, ставка єдиного податку 20% до розміру мін. Заробітної плати. Вид або види діяльності 47.82 роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом, взуттям.

Копія акту від 26.03.2020 № 1428/05-99-56-34/ НОМЕР_2 від 26.03.2020 про результати камеральної перевірки звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання не подання «Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» до податкових органів за 2019 рік.

Копія рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 12.05.2020 № про застосування штрафних санкцій за не подання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Закону № 2464-VI.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № № 2464-VI.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

При цьому приписами ч. 4 ст. 4 Закону України № 2464-VI встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, слід звернути увагу позивача на п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511, який передбачає, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Звіт зазначеними особами не подається.

Як слідує з копії пенсійного посвідчення від 03.02.2012, позивач є отримувачем пенсії відповідно до ст. 7.1 Закону РФ «О государственных пенсиях в РФ».

Доводи відповідача щодо відсутності пільг для позивача, як платника єдиного внеску, посилаючись на те, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, а також від подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, а не відповідно до законодавства іншої країни є неприйнятними, оскільки в даному випадку позивач є отримувачем пенсії відповідно Закону РФ Про державні пенсії в Російській Федерації та досягла віку, визначеному статтею 26 Закону № 1058-IV - 60 років.

Крім того, відповідачем не враховано те, що Україна та Російська Федерація є учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Пунктами 1 та 2 статті 6 Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством за новим місцем проживання пенсіонера.

Пенсія по старості, що отримує позивач відповідно до законодавства Російської Федерації, є пенсією за віком в Україні.

Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач як фізична особа-підприємець, що має статус пенсіонера, яка зареєстрована платником єдиного податку, звільнена від обов`язку подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статями 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в справі № 200/5245/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення 13 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Е. Г. Казначеєв

І. Д. Компанієць