Справа № 640/11493/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Вінокуровій І.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 17.02.2020 р. № .

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що на підтвердження реальності укладення позивачем правочинів було надано усі необхідні первинні документи, натомість, суд першої інстанції не зазначив, в чому саме полягає невідповідність первинної документації ТОВ «Компанія Енергоресурси» діючому законодавству на момент виникнення правовідносин із контрагентом - ТОВ «Максофт Груп».

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.4. п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України на підставі наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 16.01.2020 року № 413 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» з метою дотримання вимог податкового законодавства України товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси при визначенні по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» () за листопад 2018 року, показників декларацій з ПДВ.

Головним управлінням ДПС у місті Києві 17 січня 2020 року на податкову адресу позивача засобами поштового зв`язку направлено листа «Про надання інформації» від 13 січня 2020 року № 5213/10/26-15-05-04-05, копію наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 16 січня 2020 року № 413, повідомлення від 13 січня2020 року № 5212/10/26-15-05-04-05 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» () при визначенні по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» () за листопад 2018 року, показників декларацій з ПДВ.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві складено акт від 29 січня 2020 року № 102/26-15-05-04-05/37787891 та встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено суми податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету у сумі 29 222,00 грн. за листопад 2018 року.

Не погоджуючись з висновками, вказаними в акті перевірки товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» подало до Головного управління ДПС у місті Києві заперечення.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 17 лютого 2020 року № про збільшення суми грошового зобов`язання на платежем податок на додану вартість на суму 36 528, 00 грн., в тому числі за основним платежем 29 222, 00 грн. і штрафними санкціями - 7 306,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, яка своїм рішенням від 24 квітня 2020 року відмовила в задоволенні скарги.

Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві протиправним звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає, оскільки нарахування здійснене на підставі правомірних висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 29 січня 2020 року № 102/26-15-05-04-05/37787891, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.

Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Згідно із частиною другою статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону №996 передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема (але не виключно):

- повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

- нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;

- превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

- інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

У частині першій та другій статті 9 Закону №996 зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі - Положення №88).

За вимогами п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 Положення №88 передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2.4 Положення №88).

Відповідно до п.2.5 Положення №88 документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Згідно із п.2.13 Положення №88 керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського, а також податкового обліків навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладені норми, первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Отже, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало невизнання останнім реальності господарських операцій позивача з придбання товарів у «Максофт Груп».

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, між товариством з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп», Продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси», Покупцем, укладено договір від 26 листопада 2018 року № 134, відповідного до п.1.1. якого Продавець зобов`язаний поставляти (передати товар у власність «Покупця»), а «Покупець» купувати (оплатити та прийняти) товар від «Продавця» в асортименті, по кількості і по цінам, згідно накладної або рахунку по оплаті.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано рахунки-фактури № 131 від 16.11.2018, № 134 від 26.11.2018 та видаткові накладні № 131 від 16.11.2018, № 134 від 26.11.2018, підписані директором товариства з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» та директором товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси».

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних у листопаді 2018 року товариства з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» зареєстровано податкові накладні № 131 від 16.11.2018 та № 134 від 26.11.2018.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту за листопад 2018 року, що відображено у додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Первинна документація по взаємовідносинам позивача з товариства з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» оформлена та підписана директором підприємства ОСОБА_1

Відповідно до акту перевірки вищенаведені операції товариства з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп володіє основними засобами та здійснювало реалізацію товарів та послуг з 01.11.2018 року по 30.11.2018 року іншими суб`єктами господарювання на загальну суму ПДВ 3 660 730 грн.

Головне управління ДПС у місті Києві в акті перевірки посилається на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2019 року справа № 753/12810/19 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000279 від 28.03.2019 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України, відповідно до якої досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, які з метою скоєння злочинів різного ступеня тяжкості, направлених на вчинення фіктивного підприємництва та пособництво в ухиленні від сплати податків у великих та особливо великих розмірах підприємствам реального сектору економіки, придбали та зареєстрували на підставних осіб ряд підприємств з ознаками фіктивності.

В акті перевірки також наголошено, що підприємства з ознаками фіктивності, які підконтрольні вищезазначеній групі осіб, здійснюють безтоварні операції шляхом документального оформлення придбання товарів однієї групи та послідуючої реалізації товарів іншої групи, підприємствам реального сектору економіки.

Фактично ж придбаний товар реалізовується за готівкові кошти, внаслідок чого до бюджету не надходять грошові кошти в особливо великих розмірах. Придбані та реалізовані товари мають різну номенклатуру, а також відмінні за своїми фізичними характеристиками та функціональним призначенням, що вказує на безтоварність здійснюваних операцій.

Також встановлено, що у підприємств з ознаками фіктивності відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі потужності, офісні, складські приміщення, транспортні засоби, тощо. Крім того встановлено, що підприємства з ознаками фіктивності обслуговуються в однакових банківських установах, формують податковий кредит та зобов`язання з податку на додану вартість за рахунок фінансово-господарських операцій з однією групою підприємств, здійснюють реєстрацію податкових накладних в електронному вигляді з однакових ІР-адрес, що свідчить про їх фактичне використання в одній і ті ж самій схемі ухилення від сплати податків та вказує на те, що дані підприємства створені/придбані та використовуються зазначеною групою осіб, що вчиняють злочини в сфері оподаткування.

В ході проведення огляду податкових адрес підприємств з ознаками фіктивності, які підконтрольні зазначеній групі осіб встановлено, що останні за податковою адресою не знаходяться, фактичне місцезнаходження встановити не виявляється за можливим.

Зазначена схема дозволяє мінімізувати податкові зобов`язання підприємствам реального сектору економіки, а також отримувати необліковані грошові кошти та створює умови для безпідставного завищення валових витрат...

В акті перевірки також зазачнено, що ТОВ «Максофт Груп» () поставляло ТОВ «…» (код ЄДРПОУ…) піскоструйне обладнання, тощо на загальну суму 1 859,4 тис. грн. (протокол огляду від 03.06.2019). Допитаний в якості свідка директор, засновник ТОВ «Максофт Груп» () повідомив, що ніякого відношення до реєстрації/перереєстрації підприємства не має, фінансово-господарську діяльність на підприємстві не здійснював, договори контракти, угоди чи будь-які інші первинні документи від імені ТОВ «Максофт Груп» () не складав та не підписував, ІР адреса (НОМЕР_1) з якої були надіслані податкові накладні належить «Hetzner Online AG» місцезнаходження Германія Гунценхаузен.

Крім того контролюючим органом отримано пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких останній показав, що фінансово-господарську діяльність ТОВ «Максофт Груп» (код ЄДРПОУ - 42478820) він не вів та до діяльності підприємства не має ніякого відношення.

Контролюючий орган в акті перевірки підкреслює, що по товариству з обмеженою відповідальністю «Максофт Груп» (код ЄДРПОУ - 42478820) 24 січня 2019 року за № 56/26-15-21-25 внесені дані до облікової картки суб`єкта фіктивного підприємництва за встановленою ознакою: 4.3. - Зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження.

На противагу зазначеному апелянт звертає увагу, що Головним управлінням ДПС у м. Києві не було надано жодних допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаних доводів, посилань підтверджених конкретними даними відповідного кримінального провадження, а також не було надано копій обвинувального або виправдувального вироку відносно незаконної діяльності посадових осіб контрагента позивача при здійсненні господарської діяльності, за ознаками злочину передбаченого ст. 212 Кримінального кодексу України.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи залишено поза увагою та не досліджена первинна документація позивача та банківські документи щодо реального здійснення між сторонами розрахунку за результатами виконання умов зазначеного договору (платіжні доручення № 1187 від 06.12.2018 та№ 1203 від 10.12.2018) та чи призвело його виконання до фактичного руху активів платника.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічна правова позиція міститься у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 05 березня 2020 року у справі №826/9368/15.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, на переконання колегії суддів, останні не містять належної сукупності бухгалтерських документів, які б дали змогу встановити фактичне виконання відповідних господарських операцій та дотримання сторонами визначених умов, зокрема товариством не надано належним чином засвідчених копій договорів з контрагентами на виконання робіт (послуг) чи поставлення товарно-матеріальних цінностей, відсутні заявки на їх виконання (постачання). Враховуючи характер придбаних робіт (послуг) і товарів, неможливо встановити, що позивачем було перевірено наявність у контрагентів кваліфікованого персоналу та відповідних дозвільних документів з проведення випробувальних, обслуговуючих і ремонтних робіт, що пов`язані із ризиком (випробування зварювального апарату, заправка компресорного мастила, заміна, ремонт та встановлювання кабельних мереж, електромонтажні роботи, тощо), або документів, які б підтверджували якість придбаних електротоварів.

Колегія суддів звертає увагу, що за певних інших обставин подані позивачем документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас, потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Разом з тим, окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 825/1630/17 та від 09 травня 2020 року № 826/10104/16.

Оскільки позивачем не надано належних первинних документів, з яких можливо встановити умови здійснення господарських операцій, документально не підтверджено обґрунтованість економічної та ділової доцільності придбання таких послуг, їх вартості, не надано підтвердження використання отриманих послуг в безпосередній господарській діяльності позивача, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність належних доказів підтвердження господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Максофт Груп».

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергоресурси» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко