Справа № 560/3117/20
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3117/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

09 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро-Нафта" (далі - позивач) до Головного управління ДПС в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач 19.06.2020 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.03.2020 №, №, №, податкову вимогу від 23.04.2020 №37808-51.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.03.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині основного платежу в сумі 434 128,0 грн та штрафних санкцій в сумі 108532,0 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2020 № в частині заниження податку, що підлягає сплаті до бюджету за червень 2019 року на суму 6002 грн, №, № та податкової вимоги від 23.04.2020 №37808-51 відмовлено.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи відповідач не довів, що сума ПДВ, сплачена позивачем у відповідні звітні періоди по операціях з придбання нафтопродуктів їх постачальникам ТОВ "Транслогістик Плюс" та ТОВ "Солара- Трейд" не відповідає загальній сумі ПДВ, включеній ним до податкового кредиту у цих звітних періодах на підставі отриманих від цих контрагентів податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тому, суд першої інстанції вважав недоведеним факт порушення позивачем пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України та завищення суми ПДВ, що підлягає сплаті у травні 2017 року, у червні 2017 року та липні 2018 року.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що постачальником ТОВ "Транслогістик Плюс" 26.05.2017 виписано та зареєстровано а ЄРПН одну податкову накладну №171 по якій позивач і формував податковий кредит. В той же час вказана податкова накладна виписана з порушенням п. 187.1 ст. 187, п. 201.1 ст. 201 ПК України, оскільки на дату її складання не вірно зазначений основний реквізит "обсяг постачання", що не дозволяє ідентифікувати обсяг господарської операції, яка відбулася 26.05.2017.

У червні 2017 року ТОВ "Транслогістик Плюс" виписано та зареєстровано в ЄРПН дві податкові накладні від 21.06.2017 №272 та від 29.06.2017 №271 по яких позивач і формував податковий кредит. При цьому у вказаних податкових накладних не вірно зазначений основний реквізит "дата постачання", оскільки згідно видаткових накладних постачання продукції проведено 22.06.2017 та 30.06.2017.

У липні 2018 постачальником ТОВ "Солара-Трейд" виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні від 17.07.2018 №4 та від 17.07.2018 №5 згідно яких був сформований податковий кредит. Проте, вказані податкові накладні виписані з порушенням п. 187.1 ст. 187, п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме, невірно зазначено основний реквізит "обсяг постачання".

Отже відповідач вказує на те, що податковий кредит формувався по податковим накладним, які не підтверджені первинними документами, які були складені безпосередньо під час здійснення господарських операцій.

Крім того відповідач вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою посилання на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо п. 201.10 ст. 201 ПК України, викладені у постанові від 16.07.2019 по справі №804/10062/13-а.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постановах від 12.09.2019 у справі №820/3511/16 та від 11.06.2019 у справі №826/2244/18 вказав, що помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

В той же час, податкові накладні складені постачальниками з помилками, які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст, період, сторони та суму податкових зобов`язань. Під час проведення перевірки позивачем надано перевіряючому органу всі первинні та інші документи, які підтверджують реальність господарських операцій та те, що суми ПДВ, включені до податкового кредиту на підставі зареєстрованих податкових накладних.

При цьому позивач зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача не заперечив факт наявності у позивача документів, які підтверджують факт поставки ТОВ "Поділля Агро-Нафта" у відповідних звітних періодах нафтопродуктів на суму ПДВ, включену до податкового кредиту.

Також вказано про те, що неподання позивачем скарги, право на яку передбачене абзацом 25 пункту 201.10 ст. 201 ПК України не позбавляє позивача права на формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених контрагентами ТОВ "Транслогістик Плюс" та ТОВ "Соляра-Трейд".

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

01.02.2021 до суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Крім того, 01.02.2021 до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Хмельницькій області про заміну відповідача у справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за його участі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 07.04.2021.

Згідно ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ст.311 КАС України.

Стосовно заяви Головного управління ДПС у Хмельницькій області про заміну відповідача у справі на належного апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Встановлено, що на виконання наказу ДПС від 24.12.2020 №755 "Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" з 01.01.2021 повноваження Головного управління ДПС у Хмельницькій області () здійснюються Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області ().

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію відокремленого підрозділу ДПС України Головного управління ДПС у Хмельницькій області ().

Оскільки функції та повноваження Головного управління ДПС у Хмельницькій області () здійснюються Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070171), наявні підстави для задоволення заяви про заміну сторони.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро-Нафта" зареєстроване виконавчим комітетом Віньковецької районної адміністрації 27.06.2014.

На підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області №771 від 04.12.2019, згідно зі статтею 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро-Нафта" (далі - ТОВ "Поділля Агро-Нафта") з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2011 по 30.09.2019.

За наслідками перевірки складений акт від 28.02.2020 №0287/22-01-05-11/39276568, яким зафіксовані порушення позивачем вимог:

пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-Х1У (із змінами та доповненнями), пункту 2, 3 розділу III П(С)БО1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Мінфіну від 07.02.2013, №73, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 30591 грн, в т.ч. за три квартали 2018 року в сумі 30591 грн, за 2018 рік в сумі 30591 грн;

пункту 44.1 статті 44, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, всього в сумі 440130 грн, в т.ч.: за травень 2017 року в сумі 18372 грн, за червень 2017 року в сумі 158256 грн, за липень 2017 року в сумі 43573 грн, за серпень 2017 року в сумі 86427 грн, за липень 2018 року в сумі 127500 грн, за червень 2019 року в сумі 6002 грн;

пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за №137/28267, та не складання і не реєстрація на дату виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів податкових накладних на загальну суму ПДВ 116534,73 грн, в т.ч. 21.04.2017 на суму ПДВ 9850,00 грн, 22.04.2017 на суму ПДВ 2326,73 грн, 25.07.2017 на суму ПДВ 89667,70 грн, 27.07.2017 на суму ПДВ 14690,30 грн;

абзаців "а", "б", "г" підпункту 176.2 пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пунктів 3.1., 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, та подання податкової звітності не у повному обсязі, з недостовірними відомостями (помилками) про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, що призвели до зміни податкових зобов`язань платника податку;

підпункту 168.1.1, пункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту 169.2.2 пункту 169.2, абзацу "а" підпункту 169.4.2 пункту 169.4 статті 169 Податкового Кодексу України в результаті неправомірного застосування соціальної пільги при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 1488,24 грн;

пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.1. пункту 164.2. статті 164, підпункту 168.1.1., пункту 168.1.2. підпункту 168.1 статті 168, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, та заниження бази оподаткування ПДФО при виплаті доходів у вигляді заробітної плати всього у сумі 644,30 грн;

пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.1. пункту 164.2. статті 164, підпунктів 168.1.1., 168.1.2. пункту 168.1 статті 168, абзацу "а" пункту 176.2 статті 176, підпунктів 1.4, 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, та заниження бази оподаткування військовим збором при виплаті доходів у вигляді заробітної плати всього в загальній сумі 644,30 грн;

пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ та пункту 4 розділу IV Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" .

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 27.03.2020 №, яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств, застосовав штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 38238,75 грн (за податковими зобов`язаннями 30591,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 7647,75 грн); №, яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, застосував штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 550162,50 грн (за податковими зобов`язаннями 440130,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 110032,50 грн) і №, яким застосував штрафні (фінансові) санкції у сумі 58267,37 грн, за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу, податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.04.2020 №37808-51 в сумі 798583,25 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 27.03.2020 №, №, №, податковою вимогою від 23.04.2020 №37808-51, позивач оскаржив їх до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме щодо правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 27.03.2020 № в частині заниження податку, що підлягає сплаті до бюджету за червень 2019 року на суму 6002 грн, №, № та податкової вимоги від 23.04.2020 №37808-51.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволення позову, а саме визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині основного платежу в сумі 434 128,0 грн та штрафних санкцій в сумі 108532,0 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту а пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями абзацу другого пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 202.1 статті 202 ПК України звітним (податковим) періодом для податку на додану вартість є один календарний місяць.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Інші обмеження щодо включення до податкового кредиту сум ПДВ, зазначених у податкових накладних, зареєстрованих постачальником товару у Єдиному реєстрі податкових накладних, Податковим кодексом України не передбачені.

З наведених норм слідує, що право на нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) виникає у платника податку - покупця після здійснення оплати або отримання товару. А підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, обов`язковою умовою правомірного формування податкового кредиту відповідного звітного періоду є відповідність сплата (нарахування) сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Згідно матеріалів справи, а саме укладеного 18.05.2017 з позивачем договору поставки, протягом травня червня 2017 року ТОВ "Транслогістик Плюс" здійснювало поставку позивачу нафтопродуктів.

25.05.2017 позивач здійснив попередню оплату в сумі 417634,90 грн. 26.05.2017 ТОВ "Транслогістик Плюс" поставило паливо дизельне згідно з видатковою накладною № 360 на загальну суму 617634,80 грн, в т ч ПДВ в сумі 102939 грн. По факту поставки постачальник виписав і зареєстрував податкову накладну №171 від 26.05.2017 на загальну суму 617634,80 грн, в т ч ПДВ в сумі 102939 грн. 29.05.2017 позивач провів остаточний розрахунок за поставлений товар, сплативши постачальнику 200000,0 грн, в т.ч. ПДВ 33333,33 грн.

В травні 2017 року позивач відніс до податкового кредиту ПДВ в сумі 102939 грн на підставі податкової накладної №171 від 26.05.2017 на загальну суму 617634,80 грн, в т ч ПДВ в сумі 102939 грн.

22.06.2017 ТОВ "Транслогістик Плюс" поставило паливо дизельне згідно з видатковою накладною № 563 на загальну суму 652406,40 грн, в т ч ПДВ в сумі 108734,40 грн. 22.06.2017 позивач в рахунок оплати за поставлений товар перерахував постачальнику суму 652406,40 грн, в т ч ПДВ в сумі 108734,40 грн. На зазначену поставку позивач отримав від ТОВ "Транслогістик Плюс" зареєстровану податкову накладну від 21.06.2017 № 272 на загальну суму 652406,40 грн. в т.ч. ПДВ 108734,40 грн.

26.06.2017 ТОВ "Транслогістик Плюс" поставило паливо дизельне згідно з видатковою накладною на суму 646574,40 грн. в тому числі ПДВ 107762,40 грн. 26.06.2017 позивач в рахунок часткової оплати за поставлений товар перерахував постачальнику 347352,00 грн., а 27.06.2017 здійснив остаточний розрахунок за товар, поставлений 26.06.2017, сплативши 299222,40 грн.

30.06.2017 ТОВ "Транслогістик Плюс" поставило позивачу паливо дизельне відповідно до видаткової накладної №613 на суму 569729,70 грн. 30.06.2017 позивач в рахунок часткової оплати за поставлений товар перерахував постачальнику 539729,0 грн. На зазначену поставку позивач отримав від ТОВ "Транслогістик Плюс" зареєстровану податкову накладну від 29.06.2017 №271 на загальну суму 569729,70 грн. в т.ч. ПДВ 94954,95 грн.

У червні 2017 року позивач відніс до податкового кредиту ПДВ в сумі 108734,40 грн на підставі податкової накладної від 21.06.2017 № 272 на загальну суму 652406,40 грн., в т ч ПДВ в сумі 108734,40 грн та ПДВ в сумі 94954,95 на підставі податкової накладної від 29.06.2017 №271 на загальну суму 569729,70 грн. в т.ч. ПДВ 94954,95 грн.

У липні 2018 відповідно до укладеного 30.01.2018 року з позивачем договору поставки нафтопродуктів №СТ-170/18 ТОВ "Солара-Трейд" здійснювало поставку фракції газойлево-гудронової.

17.07.2018 позивач здійснив попередню оплату в сумі 765000.00 грн. 18.07.2018 ТОВ "Солара-Трейд" поставило позивачу фракцію газойлево-гудронову з видатковою накладною видаткової накладної № РН-0000513 на суму з ПДВ 747150,00 грн. На зазначену поставку постачальник 17.07.2018 виписав і зареєстрував податкові накладні на загальну суму 765000.00 грн., № 4 на загальну суму 747150,00 грн., в т.ч. ПДВ 124525,00 грн та № 5 на загальну суму 17850,00 грн., в т.ч. ПДВ 2975,00 грн.

В липні 2018 року позивач відніс до податкового кредиту ПДВ в сумі 124525,00 грн на підставі податкової накладної №4 від 17.07.2018 та в сумі 2975.0 грн на підставі податкової накладної на загальну суму 617634,80 грн, в т ч ПДВ в сумі 102939 грн.

Під час перевірки відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на включення зазначених сум ПДВ до податкового кредиту у зв`язку з порушенням постачальниками вимог пункту 187.1 статті 187 і пункту 201.1 статті 201 ПК України, у зв`язку з невідповідністю у податкових накладних обсягів або термінів постачання.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, суми ПДВ, включені позивачем до податкового кредиту у травні 2017 року на суму 102939 грн, у червні 2017 року на суму 203689 грн та липні 2018 року на суму 127500 грн, сплачені ним постачальникам товару у цих звітних періодах.

Таким чином, отримавши податкові накладні №171 від 26.05.2017 на загальну суму 617634,80 грн, в т ч ПДВ в сумі 102939 грн, від 21.06.2017 № 272 на загальну суму 652406,40 грн, в т.ч. ПДВ 108734,40 грн, від 29.06.2017 №271 на загальну суму 569729,70 грн. в т.ч. ПДВ 94954,95 грн, від 17.07.2017 № 4 на загальну суму 747150,00 грн, в т.ч. ПДВ 124525,00 грн та від 17.07.2017 № 5 на загальну суму 17850,0 грн, в т.ч. ПДВ 2975,00 грн, виписані та зареєстровані постачальниками нафтопродуктів, позивач правомірно відніс зазначені у них суми ПДВ до податкового кредиту у відповідних звітних періодах.

Стосовно доводів відповідача про безпідставність включення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ, зазначених у цих податкових накладних у зв`язку з виявленням помилок у податкових накладних колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України якщо надіслані податкові накладні / розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Отже, податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №820/3511/16.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 826/2244/18 Суд зауважив, що помилки в реквізитах, визначених п. 201.1 ст. 201 ПКУ (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачається), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних в електронному вигляді.

Згідно матеріалів справи під час перевірки позивачем надані всі первинні та інші документи, які підтверджують суми ПДВ, включені до податкового кредиту на підставі зареєстрованих податкових накладних.

Згідно наданих позивачем у відзиві на апеляційну скаргу пояснень, які підтверджуються матеріалами справи, у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача не заперечив факт наявності у позивача документів, які підтверджують факт поставки позивачу у відповідних звітних періодах нафтопродуктів на суму ПДВ, включену ним до податкового кредиту.

Таким чином, податкова накладна, складена з помилками, які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, за змістом Податкового кодексу України, та підтверджена первинними документами, які підтверджують факт здійснення господарської операції, не може спричиняти негативні наслідки для платника податку - покупця, пов`язані порушенням продавцем пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України під час її складання.

Що стосується доводів податкового органу на можливість покупця скористатись своїм правом та подати скаргу до контролюючого органу на помилки в обов`язкових реквізитах податкових накладних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 ПК України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Однак, посилання відповідача на вказані норми податкового законодавства не впливає на правильність висновків суду, так як у вказаному пункті передбачено право платника податків на звернення до контролюючого органу із скаргою, а не обов`язок. При цьому, ці норми не пов`язують право платника податків на формування податкового кредиту із реалізацією таким платником свого права на подання відповідної скарги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 819/1383/17.

Таким чином неподання позивачем скарги, право на яку передбачене пунктом 201.10 статті 201 ПК України, не позбавляє його права на формування податкового кредиту на підставі податкових накладних , складених ТОВ "Транслогістик Плюс" та ТОВ "Солара- Трейд".

Стосовно тверджень відповідача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою посилання на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо п. 201.10 ст. 201 ПК України, викладені у постанові від 16.07.2019 по справі №804/10062/13-а, то суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує останні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постановах.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зменшення позивачу податкового кредиту з ПДВ за відповідні періоди, оскільки такий кредит сформовано за податковими накладними належним чином зареєстрованим в ЄРПН, а інших доводів на підтвердження правомірності та обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній частині відповідач не наводить.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність висновків відповідача щодо заниження позивачем податку, що підлягає сплаті до бюджету у зв`язку з завищенням за травень 2017 року на суму 102939 грн, за червень 2017 року на суму 203689 грн, за липень 2018 року на суму 127500 грн.

Відтак, податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27.03.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині основного платежу в сумі 434 128,0 грн та штрафних санкцій в сумі 108532,0 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2020 допущено описку у даті прийняття податкового повідомлення рішення від 27.03.2020 та вказано дату 27.02.2019. Вказана описка може бути виправлена за заявою сторони у справі або за ініціативи суду.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

заяву Головного управління ДПС у Хмельницькій області про заміну сторони задовольнити.

Замінити відповідача Головне управління ДПС у Хмельницькій області () на його правонаступника Головне управління ДПС у Хмельницькій області ().

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.