Справа № 340/1140/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/1140/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23.02.2021 по виконавчому провадженню № 64627400;

- зобов`язати відповідача винести постанову про стягнення боргу в сумі 20 відсотків від заробітку (доходу).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про арешт коштів прийнята з порушенням приписів Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідачем було накладено арешт на рахунок, на який зараховувались кошти щодо сплати аліментів та виплати по безробіттю.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, обґрунтовуючи це тим, що постанову про арешт коштів боржника винесено у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" задля забезпечення реального виконання боржником рішення. Зазначеною постановою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Також, звертає увагу, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: "крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом та належать боржнику". Тобто, постановою визначено банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування соціальної допомоги, пенсії чи заробітної плати. Крім того, позивачем при поданні позову не додано належних доказів на підтвердження спеціального статусу рахунку, зокрема, не надано ні довідки з банку, яка б підтверджувала, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення, ані договору з банком, за умови якого банк відкрив боржнику рахунки із спеціальним режимом використання (а.с.29-33).

Ухвалою від 26.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої суддя вирішив здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні 02.04.2021.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.74).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів виконавчого провадження № 64627400 (а.с.34-73) судом встановлено, що АТ "БАНК ФОРВАРД" звернулося до приватного виконавця Павелків Т.Л. із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 459 від 30.01.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Є.Ю. Буждиганчук, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 15231,11 грн..

23.02.2021 приватним виконавцем Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження № 64627400 з примусового виконання такого виконавчого напису.

23.02.2021 приватним виконавцем Павелків Т.Л. у згаданому виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках у банках, зокрема, АТ КБ "ПРИВАТБАНК", а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення арешту на кошти, позивачка звернулася до адміністративного суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, зі змісту наведених норм права можна дійти висновку, що приватний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 72 Закону № 1404-VIII на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 73 Закону №1404-VIII, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Як вказує представник позивача, приватним виконавцем накладено арешт на рахунок позивачки, який використовується для виплати по безробіттю та аліментів, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою виданою АТ КБ "Приватбанк" від 20.01.2021 №S689NQF1VJCNDL4K (а.с.10) про те, що позивачка отримує на картковий рахунок № НОМЕР_1 виплати соціального фонду (соц. виплати) та аліменти.

Також, на підтвердження зазначеного до матеріалів справи додано витяг з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (а.с.12).

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У постанові від 10.09.2020 у справі № 340/3042/19 Верховний Суд вказав на те, що враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом №1404-VIII, та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону №1404-VIII.

Вказаний правовий висновок висвітлено також в постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19.

Таким чином, приватний виконавець зобов`язаний виокремлювати банківські рахунки, на яких розміщено кошти боржника, на які заборонено звернення стягнення або накладення арешту.

Враховуючи вказане, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не може самостійно знати чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим і що лише на фінансову установу покладено такий обов`язок.

Отже, суд дійшов до висновку, що відповідач не в повній мірі перевірив цільове використання рахунку, на який наклав арешт, чим позбавив позивача можливості отримувати нараховані кошти, що в свою чергу, позбавляє її необхідних коштів на існування та належне забезпечення її неповнолітніх дітей, що є порушенням їх прав, передбачених Конституцією та Законами України.

Відтак, наявні підстави для скасування постанови про арешт від 23.02.2021 року ВП №64627400 в частині спірного рахунку.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача винести постанову про стягнення з боржника боргу в сумі 20 відсотків від заробітку (доходу), суд зазначає наступне.

Так, у спірних правовідносинах відповідач діє як суб`єкт владних повноважень, а тому з`ясовуючи наявність в нього повноважень на визначення конкретного розміру відрахувань з доходу боржника, він має діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

Як встановлено судом, арешт накладений виконавцем на рахунок, який використовується для виплати по безробіттю та аліментів. Поряд з цим, судом також встановлено, що виконавцем відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" не перевірялося цільове використання рахунку та відповідно до ст.70 вказаного Закону не визначався розмір відповідних відрахувань.

Враховуючи те, що судом встановлено зазначені обставини виконавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 3 ст.52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Слід також зазначити, що ст. 59 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 вказаної статті, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

При цьому, таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Окремо необхідно вказати, що адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи №R(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про визначення розміру відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника за своєю правовою природою є дискреційним.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18.03.2014 р. справа № 21-11а14 та від 21.05.2013 р. справа № 21-87а13.

Поряд з цим, в цих спірних правовідносинах неможливо застосувати судову дискрецію (судового розсуду), оскільки вона охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі "Довженко проти України" ), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, дослідивши обставини справи та аргументи сторін, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні № 64627400, в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), що знаходяться в АТ КБ "Приватбанк" на картковому рахунку № НОМЕР_1 , як виплати по безробіттю та аліменти.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене сторонами до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Згідно до п.п.15.5 п.1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько