Справа № 280/4171/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 лютого 2021 року 12:48Справа № 280/4171/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Купрієнко А.І., представників

позивача: Піскарьова А.О.

відповідача: Ванюшанік Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Комерційний інформаційно-аналітичний центр «ТЕРЦ»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Комерційний інформаційно-аналітичний центр «ТЕРЦ» (далі - ПП «КІАЦ «ТЕРЦ», позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 №.

Ухвалою суду від 30.06.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 23 липня 2020 року.

Відповідач позов не визнав, 16 липня 2020 року надав суду відзив (вх. №32616) на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.07.2020 вирішено замінити відповідача - ГУ ДФС у Запорізькій області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області).

Відповідно до ухвали суду від 23.07.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 30 вересня 2020 року.

30 вересня 2020 року провадження у справі поновлено.

Від представника позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява (вх. №45556 від 30.09.2020), на обґрунтування якої зазначає, що жодних порушень у господарській діяльності або бухгалтерських операціях позивача не було, а всі зазначені обставини, викладені у документах ДФС, є надуманими. Враховуючи той факт, що позивач не допускав жодних порушень у своїй господарській діяльності, чесно сплачував всі податки та збори, надав на завідомо неправомірний запит ГУ ДФС у Запорізькій області всю необхідну інформацію, проте не зважаючи на всі дії підприємства ДФС вирішило все ж таки накласти санкції на ПП «КІАЦ «ТЕРЦ». Посилається на приписи ст. 20, 75, 78, 81 Податкового кодексу України та стверджує, що з наказу ГУ ДФС у Запорізькій області №272 від 25.01.2019 вбачається, що його було винесено на підставі п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Кодексу, тобто у разі якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, проте позивач надав до контролюючого органу пояснення та документальні підтвердження на письмовий запит ДФС, а отже на думку позивача жодних підстав для призначення перевірки у органів ДФС не було. Враховуючи викладене вище та той факт, що ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» не вело жодної неправомірної господарської діяльності та не допускало жодних порушень бухгалтерської звітності, вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 (Форма «Р») та податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 (Форма «В4»), які винесло ГУ ДФС у Запорізькій області, на підставі акту перевірки № 71/08-01-14-09/30608591 від 08.02.2019 є протиправними та підлягають скасуванню, а тому ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» і звернулося до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 30.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів до 04 листопада 2020 року та відкладено підготовче засідання в адміністративній справі на 22 жовтня 2020 року.

Представником ГУ ДПС у Запорізькій області через канцелярію суду до матеріалів справи долучено відзив на уточнену позовну заяву (вх. №49294 від 19.10.2020), за змістом якого пояснює, що на запит щодо надання інформації, пояснень та їх документальних підтверджень №43189/10/08-01-14¬09-11 від 03.12.2018 по взаємовідносинам ПП «КІАЦ «Терц» із ТОВ «Мега Девелопмент» та ТОВ «БК «Бест Стандарт» підприємством не надано інформацію щодо власних (орендованих) основних фондів (у т.ч. транспортних засобів; складських приміщень - відомості про місцезнаходження складських приміщень, власника складських приміщень, орендодавця, площу складів; тощо), угоди на зберігання ТМЦ, Інформацію щодо наявності необхідної кількості працюючих з відповідними фаховими здібностями згідно зі штатним розкладом, на підставі вищезазначеного ГУ ДФС у Запорізькій області було видано наказ від 25.01.2019 №272. При цьому, зауважує, що наказ №272 від 25.01.2019 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «КІАЦ ТЕРЦ» містить усі необхідні реквізити, передбачені п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, як от: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта - платника податків, мета, вид, підстава проведення (пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Кодексу, у зв`язку із виявленням недостовірності даних, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 року), дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятись. Направлення на проведення перевірки №164 від 25.01.2019 також містить усі реквізити, передбачені як обов`язкові у податковому законодавстві (дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта - платника податків, мета, вид, підстава проведення, дата початку і тривалість перевірки, посада і прізвище особи, яка проводить перевірку, підпис заступника начальника контролюючого органу, що скріплений печаткою податкового органу. Звертає увагу суду, що посилання позивача на незаконність проведення перевірки є незрозумілим, оскільки перевірку проведено з відома директора ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» ОСОБА_1 , його підпис міститься як на наказі, так і на направленні на проведення перевірки. Крім того, зазначає, що згідно з отриманим поясненням директора підприємства ПП «КІАЦ «ТЕРЦ», підприємство ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» виступало як субпідрядне підприємство, яке виконувало монтажні та інші роботи на об`єкті ТОВ «Мега Девелопмент», але в наданих до перевірки актах надання послуг зі скління металопластиковими виробами, які підписані між ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» та ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» відсутній як підписант ТОВ «Мега Девелопмент». В свою чергу, в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000026 від 31.08.218, який підписаний між ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» та ТОВ «Мега Девелопмент», не міститься інформації про залучення до виконання робіт ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ». Вказує, що підприємством до перевірки не надано документального підтвердження, що роботи зі скління здійснювалися з матеріалів, виробником яких є ПП «КІАЦ «ТЕРЦ», акти виконаних робіт за формою КБ-2В, що унеможливлює з`ясувати скільки витрачено людино-годин для виконання цих робіт, відсутні підтверджуючі документи щодо транспортування матеріалів на місце виконання робіт, з яких в подальшому мали виконуватися роботи зі скління металопластиковими виробами. Тобто, ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» не використовувалась праця фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Враховуючи вищевикладене, вважає, що угода, яка укладена протягом перевіряємого періоду з ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» не спричиняє реального настання правових наслідків, перевіркою встановлено відсутність об`єктів оподаткування у контрагентів-постачальників за перевіряємий період, які підпадають під визначення ст. 22, 185 Податкового Кодексу України. Таким чином, не можливо підтвердити факт реального здійснення господарської діяльності щодо постачання послуг ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» за серпень 2018 року на ПП «КІАЦ «ТЕРЦ», а тому просить в позові відмовити повністю.

Відповідно до ухвали суду від 22.10.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 08 грудня 2020 року.

08 грудня 2020 року провадження у справі поновлено.

Згідно з ухвалою суду від 08.12.2020 вирішено прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та розглядати справу з урахуванням збільшених позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.12.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 28 січня 2021 року.

28 січня 2021 року провадження у справі поновлено.

У ході підготовчого засідання 28 січня 2021 року вирішено закрити підготовче провадження та призначено розгляд справи на 23 лютого 2021 року.

В судовому засіданні 23 лютого 2021 року за клопотанням представника ГУ ДПС у Запорізькій області здійснено процесуальну заміну відповідача на його правонаступника Головне управління ДПС у Запорізькій області з позначкою «відокремлений підрозділ» (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідач).

Представник позивача під час розгляду справи по суті підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві (уточненій).

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на уточнену позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судовому засіданні 23 лютого 2021 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» () є юридичною особою, яка зареєстрована 23.11.1999 та 06.06.2005 до Реєстру внесений запис № 0005953 про підприємство. Видами діяльності позивача є: 23.12 Формування й оброблення листового скла (основний); 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас; 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

ГУ ДФС у Запорізькій області до ПП «КІАЦ ТЕРЦ» було направлено запит №43189/10/08-01-14¬09-11 від 03.12.2018 щодо надання інформації, пояснень та їх документальних підтверджень по взаємовідносинам позивача із ТОВ «Мега Девелопмент» та ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» протягом серпня 2018 року. Вказаний запит отримано директором ПП «КІАЦ ТЕРЦ» ОСОБА_1 30 січня 2019 року, про що свідчить відповідна відмітка на копії запита, який долучено позивачем до матеріалів справи.

На запит контролюючого органу, листом від 27.12.2018 №2712/1, підприємством були надані наступні документи: договори купівлі-продажу послуг, акти виконаних робіт, договори оренди, наказ про призначення директора та сертифікати.

25 січня 2019 року ГУ ДФС у Запорізькій області було видано наказ №272, яким на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у зв`язку з виявленням недостовірності даних, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 року вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ПП «КІАЦ ТЕРЦ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» за серпень 2018 року.

Копію наказу ГУ ДФС у Запорізькій області вручено під розписку 28 січня 2019 року комерційному директору ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» ОСОБА_1 . З направленням №164 від 25.01.2019 на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 28 січня 2019 року комерційного директора ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» ОСОБА_1 .

У період з 28.01.2019 по 01.02.2019 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі наказу №272 від 25.01.2019, направлення на перевірку №164 від 25.01.2019 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» за серпень 2018 року, за результатами якої складений відповідний акт №71/08-01-14-09/30608591 від 08.02.2019.

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ПП «КІАЦ ТЕРЦ»:

1. п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до:

завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на 50397,00 грн. за серпень 2018 року.;

заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 141270,00 грн. за серпень 2018 року.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що підприємство ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» має всі технічні, трудові та матеріальні ресурси для здійснення робіт самостійно, без залучення сторонніх організацій. Згідно наданих до перевірки сертифікатів якості, одним з виробників продукції є ПП «КІАЦ «ТЕРЦ». Підприємством до перевірки не надано документального підтвердження, що роботи зі скління здійснювалися з матеріалів, виробником яких є ПП «КІАЦ «ТЕРЦ». Також, відсутні підтверджуючі документи щодо транспортування матеріалів на місце виконання робіт, з яких в подальшому мали виконуватися роботи зі скління металопластиковими виробами. Акти виконаних робіт за формою КБ-2В до перевірки не надавались, що унеможливлює з`ясувати скільки витрачено людино-годин для виконання цих робіт. Проведеним аналізом комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМів: ІТС «Податковий блок», архів електронної звітності, Єдиний реєстр податкових накладних та інших баз даних встановлено, що ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» не використовувалась праця фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у підприємства відсутнє будь-яке майно. Зокрема, податковий кредит з ідентичною номенклатурою ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» сформовано за рахунок ТОВ «БРІКМАП», відомості щодо наявності об`єктів оподаткування (нерухомості, земельних ділянок, транспортних зобів) до контролюючих органів не надавались, тобто, на підприємстві ТОВ «БРІКМАП» не зареєстроване нерухоме майно. Згідно з даними єдиного державного реєстру судових рішень: наявні кримінальні провадження №0000171 від 25.07.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212 КК України, №0000039 від 30.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України. Враховуючи вищевикладене, угода, яка укладена протягом перевіряємого періоду з ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» не спричиняє реального настання правових наслідків. Перевіркою встановлено відсутність об`єктів оподаткування у контрагентів-постачальників за перевіряємий період, які підпадають під визначення ст. 22, 185 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями). Таким чином, не можливо підтвердити факт реального здійснення господарської діяльності щодо постачання послуг ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» за серпень 2018 року на ПП «КІАЦ «ТЕРЦ». Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, не є підтвердженням реальності господарської операції. Перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту за рахунок інших суб`єктів підприємницької діяльності.

У зв`язку з неможливістю вручення акту позапланової перевірки №71/08-01-14-09/30608591 від 08.02.2019 уповноваженому представнику позивача, вказаний акт направлений на його адресу рекомендованим листом з повідомленням.

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 13 березня 2019 року були прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 176587,50 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 141270,00 грн. та за штрафними санкціями 35317,50 грн.;

форми «В4» №, за яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість згідно з декларацією № від 18.09.2018, за серпень 2018 року на 50397,00 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який набрав законної сили 01.01.2011.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 78.5 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до пункту 81.2 статті 82 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Позови платників податків, спрямовані на оскарження дій контролюючих органів при проведенні перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки (дана правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №826/6376/16, від 07.11.2018 у справі №П/811/824/17).

Таким чином, щодо посилання представника позивача на порушення відповідачем порядку призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки, суд звертає увагу, що фактично посадова особа ГУ ДФС у Запорізькій області була допущена позивачем до проведення перевірки, така перевірка була проведена, про що складений акт, акт про не допуск до перевірки сторонами не складався, сам наказ на проведення перевірки від 25.01.2019 №272 в адміністративному чи судовому порядку позивачем не оскаржувався та не є предметом даного позову. Не є предметом спору у даній справі і підстави, за яких прийнято вказаний наказ.

Так, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №804/1113/16, від 30.11.2018 у справі №808/1641/15 та від 20.12.2018 у справі №826/3014/16.

За таких обставин, належним способом захисту у спірних правовідносинах є оскарження правомірності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень № від 13.03.2019 (Форма «Р») та № від 13.03.2019 (Форма «В4»), суд зазначає про наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

У силу норм пунктів 44.1, 44.2 і 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Втім, суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Статтею 1 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пункті 1.2, пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення №88) первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону та пункті 2.4 Положення №88, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктами 2.15 та 2.16 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зауважує, що відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем повинно бути надано належним чином оформлені первинні документами та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Спірні відносини стосуються правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності з ПДВ сум податкового кредиту та у податковій звітності з податку на прибуток сум витрат за наслідками здійснення господарських операцій щодо надання послуг, вчинених між ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» з ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» (Замовник) та ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» (Виконавець) був укладений договір №22 від 29.06.2018, за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги скління, а замовник прийняти і оплатити їх згідно із специфікаціями, які узгоджені і підписані обома сторонами. Загальна сума договору по склінню об`єкту замовника визначається сумою вартостей усіх узгоджених обома сторонами специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1, 2 Договору).

На виконання цих робіт були складені специфікації №1 на суму 380547,24 грн., у т.ч. ПДВ 63424,54 грн., №2 на суму 353635,29 грн., у т.ч. ПДВ 58939,22 грн., №3 на суму 415817,47 грн., у т.ч. ПДВ 69302,91 грн.

Крім того, на умовах вказаного Договору ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» були надані відповідні послуги (роботи зі скління металопластиковими виробами), що підтверджується Актами надання послуг №13 від 31.08.2018 на суму 415817,47 грн., №14 від 31.08.2018 на суму 380547,24 грн., №15 від 31.08.2018 на суму 353635,29 грн.

Для оплати виконаних робіт контрагентом було виставлено рахунок на оплату №38 від 31.08.2018 на загальну суму 1150000,00 грн.

В свою чергу, всі ці роботи були оплачені безготівковими коштами за вказаним рахунком, що підтверджується виписками за банківським рахунком позивача: АТ «Банк Кредит Дніпро», а саме: 19.04.2019 на суму 80000,00 грн., 24.04.2019 на суму 100000,00 грн., 18.12.2019 на суму 970000,00 грн., у зв`язку із чим суд не приймає посилання відповідача, що фінансово - господарські операції між ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» та ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» не спричинили реальних змін майнового стану платника податків

До перевірки позивачем надані також сертифікати відповідності на склопакети однокамерні та двокамерні, блоки віконні та дверну балконні, блоки дверні внутрішні та зовнішні, фурнітуру для віконних та дверних блоків, профілі ПВХ для віконних та дверних блоків.

Суд зауважує, що всі первинні документи (Договори, специфікації, акти надання послуг, рахунки на оплату тощо) були надані до перевірки та відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV стосовно їх змісту. Всі зазначені документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України, відтак, належно підтверджують здійснення господарських операцій.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Судом встановлено, що згідно з отриманого під час перевірки пояснення директора ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» ОСОБА_1 , підприємство ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» виступало як субпідрядне підприємство, яке виконувало монтажні та інші роботи на об`єкті ТОВ «МЕГА ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Так, 20 жовтня 2016 року між ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» (Виконавець) та ТОВ «МЕГА ДЕВЕЛОПМЕНТ» (Замовник) укладений договір №20 щодо надання послуг скління на об`єкті за адресою м. Запоріжжя, вул. Металургів, 8-А у відповідності до специфікацій, які узгоджені та підписані обома сторонами.

Виконання умов договору підтверджується наступними документами: специфікації №1 на суму 300000,00 грн., №2 на суму 200000,00 грн., №3 на суму 600000,00 грн., №4 на суму 546500,00 грн., №5 на суму 369007,32 грн., №6 на суму 397094,74 грн., №7 на суму 433897,94 грн. За результатом надання послуг з скління м/п виробами 31 серпня 2018 року ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» та ТОВ «МЕГА ДЕВЕЛОПМЕНТ» підписаний акт №ОУ-0000026 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та для оплати виконаних робіт позивачем було виставлено рахунок контрагенту на суму з ПДВ 1200000,00 грн.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.

У відповідності до статті 42, 43 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами.

Отже, податковий орган не має права незаконно втручатися в господарську діяльність ПП «КІАЦ «ТЕРЦ» та вказувати на недоречність укладення між підприємством та ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» договорів через наявні власні технічні, трудові та матеріальні ресурси. При цьому, представником відповідача не було названо жодного чинного нормативно-правового акту, яким було б встановлено обмеження щодо укладання таких договорів.

Згідно з частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні.

Жодного судового рішення на підтвердження недійсності правочинів, укладених з вказаними контрагентами відповідач не надав та не вказав.

Щодо зауважень відповідача про відсутні підтверджуючі документи щодо транспортування матеріалів на місце виконання робіт, суд наголошує, що у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила перевезень, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

У силу п. 11.1 розділу 11 Правил перевезень, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, суд звертає увагу на те, що податковим органом досліджувались господарські операції саме з надання послуг, а не з постачання товарів.

Застосовуючи зазначені вище правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суд на підставі зібраних у справі доказів встановив, що вони є реальними та підтверджуються долученими до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та проведення розрахунків.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Загалом, як встановлено судом в ході розгляду справи, позиція податкового органу ґрунтується лише на інформації, отриманій за результатами здійснення податкового контролю по взаємовідносинам його контрагента з іншими особами, та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських операцій ПП «КІАЦ «ТЕРЦ».

Проте, можливі порушення податкового законодавства зі сторони постачальників контрагента, не можуть за встановлених у даній справі обставин й відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства бути достатнім аргументом для позбавлення останнього сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Так, відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно- господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 826/1398/14, від 15.05.2018 у справі №810/4391/16, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16.

Тобто укладення трудового договору не є єдиною формою взаємовідносин між підприємством і фізичною особою, і відсутність доказів виконання обов`язку податкового агента щодо вказаних осіб та відображення нарахованих на їхню користь доходів не може беззаперечно свідчить про відсутність взаємовідносин взагалі.

Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/17).

Суд наголошує на тому, що використані відповідачем інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Тому вони не можуть розглядатись, як належні докази у справі, крім того чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Програмне забезпечення (інформаційні бази) ДПІ до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься. Крім того, такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

В своєму відзиві та Акті перевірки відповідач зазначає про дослідження руху товарів/послуг за ланцюгом постачання, як одного з аргументів податкового органу щодо фіктивного характеру операцій.

Втім, на переконання суду, такі дані жодним чином не можуть свідчити про нереальність/фіктивність правочинів позивача з контрагентами-постачальниками, оскільки посилання на неможливість встановлення походження послуг за ланцюгом постачання не можуть бути доказом безтоварного характеру господарських операцій.

В даному випадку, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, при проведенні вказаного аналізу контролюючий орган обмежився лише даними Єдиного державного реєстру податкових накладних, що є невірним, оскільки відповідач виключив можливість контрагентів придбавати послуги та роботи в інших суб`єктів господарювання, які не є платниками податку на додану вартість та які обрали інші системи оподаткування, наприклад спрощену.

Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.

У акті перевірки відповідач зазначає про те, що відносно деяких підприємств у ланцюгу постачання послуг відкриті кримінальні провадження.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17 зазначено, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами.

В постанові по справі №822/2198/17 від 12.06.2018 Верховний Суд звернув увагу на те, що наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів Товариства не є підставою для визнання операцій нереальними. А якщо вже контролюючий орган посилається на відкрите кримінальне провадження як доказ, то повинен надати підтвердження причетності Товариства до злочинів, щодо яких здійснюються кримінальні провадження.

Крім того, відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер, а тому позивач не повинен зазнавати негативних наслідків від дій інших підприємств.

За таких обставин, при вирішенні даної справи суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері. У зв`язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди у спосіб повернення (заліку) або відшкодування податку з бюджету, є економічно виправданими, якщо таким платником податків під час декларування власних податкових зобов`язань перед бюджетом дотримано вимоги податкового законодавства України.

В розумінні статті 16 Податкового кодексу України навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагента трудових та інших ресурсів, які були йому необхідні, однак відсутні.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність висновків перевірки і заперечень відповідача щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій, оскільки такі висновки не підтвердженні відповідними доказами та суперечать наявним у справі доказам. Зазначені в акті перевірки і відзиві обставини ні кожна окремо, а ні у своїй сукупності, не спростовують доводів позивача і наданих ним доказів. Інших аргументованих доводів, які б доводили достовірність зазначених в акті порушень і спростовували доводи позивача і надані ним докази, представник відповідача суду не зазначив.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що контролюючий орган в обґрунтування прийнятого спірних податкових повідомлень-рішень не навів обставин, які б вказували на відсутність реального здійснення господарської діяльності щодо постачання послуг ТОВ «БК «БЕСТ СТАНДАРТ» за серпень 2018 року на ПП «КІАЦ «ТЕРЦ», у зв`язку із чим висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, а спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

В силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 3404,77 грн., що підтверджується квитанцією №1051626 від 24.06.2020 та квитанцією №0.0..1 від 30.09.2020. За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по справі - ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного підприємства «Комерційний інформаційно-аналітичний центр «ТЕРЦ» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 13.03.2019 №, від 13.03.2019 №.

3. Судові витрати в сумі 3404 (три тисячі чотириста чотири) гривні 77 копійок присудити на користь Приватного підприємства «Комерційний інформаційно-аналітичний центр «ТЕРЦ» (69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. 49, підвал ІІІ, літера А-4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 08.04.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко