Справа № 500/1246/21
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1246/21

08 квітня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.12.2020 року №130/11 в частині викладеного в наступній його резолютивній частині: надати ОСОБА_1 строк протягом 30 днів усунути вимоги щодо несумісності, пов`язані з діяльністю адвоката,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі, також, - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ради адвокатів Тернопільської області (далі, також, - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Тернопільської області №130/11 від 17.12.2020 в частині викладеного в наступній його резолютивній частині: надати ОСОБА_1 строк протягом 30 днів усунути вимоги щодо несумісності, пов`язані з діяльністю адвоката, передбачені статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ради адвокатів Тернопільської області №130/11 від 17.12.2020 передбачено можливість видачі позивачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняття присяги адвоката України лише при умові, якщо протягом 30 днів ним будуть усунуті обставини несумісності, передбачені ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а саме, перебуванням на службі в органах прокуратури.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 08.04.2021 о 11:30 год.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.03.2021відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №500/1246/21.

Від відповідача на адресу суду 08.04.2021 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що в задоволенні позову слід відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до вимог, визначених в п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", робота позивача на посаді, зазначеній в п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", є несумісною з діяльністю адвоката. Окрім того, зазначив, що позивач, працюючи прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Служби Безпеки України, державної прикордонної та фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим, не вправі приймати одночасно присягу адвоката та розпочинати адвокатську діяльність з отриманням відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Водночас вказав, що право на зупинення будь-якої діяльності, в тому числі адвокатської, виникає лише після початку її здійснення.

Також, у відзиві міститься клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності представника Ради адвокатів Тернопільської області.

Від позивача 08.04.2021 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.07.2018 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Тернопільської області Василенко Оксані Миколаївні видано свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" серії ТР №000913 на підставі рішення КДКА Тернопільської області від 06.07.2018 №20 (аркуш справи 10).

03 грудня 2018 року позивачу на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області №374/16 від 30.11.2018 видано направлення серії ТР №00293 про проходження стажування до адвоката ОСОБА_2 (аркуш справи 12).

Позивач пройшов стажування, за наслідками якого сформовано відповідні звіти.

17 грудня 2020 року, розглянувши подані звіти про результати стажування та про оцінку керівника стажування Рада адвокатів Тернопільської області прийняла рішення №130/11 "Про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю". Вирішено: "Оцінити результати стажування ОСОБА_1 позитивно та вважати можливим здійснення ним адвокатської діяльності самостійно. У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення ним присяги адвоката України" (аркуш справи 9).

Судом також встановлено, що позивач працює прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Служби Безпеки України, державної прикордонної та фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та на даний час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку із потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку (наказ №24к від 02.03.2021).

Не погоджуючись з таким рішенням Ради адвокатів Тернопільської області в частині необхідності обставин несумісності та вважаючи його протиправним в цій частині, а також таким, що порушує права на отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулює Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон - № 5076-VI).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п.2 ч.1 ст. 1 цього Закону).

Тобто, адвокатська діяльність - це вчинення адвокатом дій, спрямованих на здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, що визначено у ст. 3 Закону № 5076-VI.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону № 5076-VI, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону № 5076-VI визначено, що не може бути адвокатом особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також нетяжкого злочину, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, дізнавача, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Відтак, перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, - є виключним і розширенню не підлягає.

Крім того, з аналізу даної норми Закону вбачається, що обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено, що позивач з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виконав усі необхідні передумови, а саме: склав кваліфікаційний іспит та успішно пройшов стажування, що підтверджується свідоцтвом про складення кваліфікаційного іспиту серії ТР №000913 від 06.07.2018 та рішенням Ради адвокатів Тернопільської області від 17.12.2020 №130/11 "Про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю".

Проте, оскаржуване рішення містить умову щодо усунення позивачем існуючих на день прийняття рішення визначених ст. 7 Закону №5076-VI обставин несумісності, та встановлено позивачу 30-денний строк для їх усунення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 5076-VI несумісною з діяльністю адвоката є:

1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції";

2) військова або альтернативна (невійськова) служба;

3) нотаріальна діяльність;

4) судово-експертна діяльність.

Щодо тверджень відповідача про те, що робота прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Служби Безпеки України, державної прикордонної та фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим є несумісною з діяльністю адвоката, оскільки на державних реєстраторів поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону № 5076-VI несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

При цьому, суд зазначає, що 01.09.2016 року Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» втратив свою чинність згідно з Законом України «Про запобігання корупції» на підставі Закону №1700-VІІ від 14.10.2014 з урахуванням змін, внесених Законом №198-VIII від 12.02.2015.

Таким чином, діючим законодавством, зокрема Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено обмеження щодо несумісності діяльності осіб, перелік яких на даний час визначено нормами Закону, що втратив чинність та норми якого не діють.

Із втратою чинності Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» до Закону України № 5076-VI відповідні зміни внесені не були.

Чинний Закон України «Про запобігання корупції» - містить аналогічні норми стосовно обмеження сумісництва.

Так, у відповідності до положень п. 1 ч. 1 статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, та визначено, що особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону (до переліку яких, відповідно, входять прокурорські посади), забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Тобто, правове регулювання цих правовідносин не змінилось.

Проте, з системного аналізу наведених положень законодавства слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення відповідних видів діяльності, в даному випадку - адвокатської, яка спрямована на надання правової допомоги, як оплатної так і безоплатної.

Водночас, жодний нормативний акт не обмежує осіб, які перебувають на публічній або державній службі, у праві брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України №5076-VI обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Таким чином, чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

На спростування позиції відповідача щодо недотримання позивачем вимог несумісності, суд зазначає, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - не є свідченням порушення вимог щодо несумісності, поки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дій, які можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону № 5076-VI.

Натомість, обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність.

Поряд з цим, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення та визначенням в ньому необхідності усунення обставин несумісності, позивач на даний час не отримав ані свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ані, відповідно, посвідчення адвоката. Тобто, позивач не має статусу адвоката та не має змоги здійснювати адвокатську діяльність, виконавши всі визначені для цього законодавством вимоги.

Відтак, обставин несумісності в розумінні статті 25 чинного на даний час Закону України «Про запобігання корупції» - відсутні, оскільки ще не виникли та не існують на даний час.

Таким чином, суд вважає, що відповідач передчасно та безпідставно констатує в оскарженому рішенні наявність існуючих обставин несумісності, а, відповідно, усунути їх до складення присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у позивача немає обов`язку.

Більше того, нормою ч.2 ст. 7 Закону України №5076-VI передбачено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України №5076-VI передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 ч. 2. ст. 31 Закону України №5076-VI визначено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої п. 1 ч.1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України (ч. 5 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, лише права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю працівниками органів прокуратури відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити лише після отримання відповідного свідоцтва та набуття відповідного статусу.

При прийнятті рішення суд також враховує правову позицію Вищої Ради Правосуддя, яка є незалежним конституційним органом державної влади та суддівського самоврядування, викладену в рішеннях від 30.05.2017 №1328/0/15-17 та від 24.10.2017 №3419/0/15-19, про те, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, а особа, яка отримала таке свідоцтво, почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність, відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що сам факт складання присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності, оскільки, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме лише факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність, в цей же час законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, яку можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва, - відсутні.

Також слід зазначити, що згідно з ч.7 ст.10 Закону України №5076-VI результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Стажист адвоката та керівник стажування повідомляються про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття.

Будь-яких умов чи обмежень дана норма не містить.

Судом встановлено, що відповідач допустив позивача до проходження стажування, в подальшому затвердив звіт стажиста та звіт керівника стажування, а також прийняв рішення про можливість позивачем здійснювати адвокатську діяльність самостійно.

Враховуючи те, що у відповідача відсутні зауваження щодо звіту стажиста та звіту керівника стажування, - суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідач має право враховувати в своїй діяльності рішення Ради адвокатів України, проте, зобов`язаний враховувати при цьому норми Закону України № 5076-VI, які мають вищу юридичну силу.

Частиною 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece) Європейський суд з прав людини вказав на те, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) по суті має на меті захистити індивідуума від свавільного втручання органів державної влади в здійснення ним своїх прав, а згідно визначених пунктом 2 статті 8 Конвенції умов таке втручання повинно бути «передбачено законом» і виправдано необхідністю досягнення законної мети або цілей.

Так, суть даної справи зводиться до того, що Колегія адвокатів своїм рішенням дозволила заявниці пройти передбачене стажування, але в кінці кінців не дозволила їй брати участь у відповідних іспитах.

При цьому, Суд відзначає, що Колегія адвокатів спочатку прийняла заявницю на стажування і що заявниця пройшла стажування, передбачене для вступу в адвокатуру, а відтак, на думку Суду, колегія адвокатів подала заявниці надію на можливість участі в здачі підсумкових іспитів.

Європейський Суд підкреслив, що відмова Колегії адвокатів була зроблена на фінальній стадії процесу, пов`язаного із зарахуванням до реєстру адвокатів Колегії адвокатів, на стадії, коли вперше виникло питання про громадянство заявниці як про перешкоду для її участі в здачі іспитів, організованих колегією.

Отже, на думку Суду, такими діями Колегія раптово підірвала професійну ситуацію заявниці після того, як сама ж привела її до того, що вісімнадцять місяців свого професійного життя вона посвятила виконанню умов про передбачене Колегією стажування. З урахуванням природи і підстав такого стажування, які встановлені відповідним національним законодавством, заявниця не могла в силу будь-яких видимих причин пройти зазначене стажування, якщо Колегія адвокатів відмовила б у задоволенні її клопотання про стажування.

Також, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вказана позиція Європейського Суду з прав людини висловлена зокрема (але не виключно) в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17 та від 06.11.2018 року у справі №812/292/18.

В даному ж спорі - Рада адвокатів Тернопільської області, незважаючи на допуск позивача до стажування, його належне проходження, та прийняття позитивного рішення за наслідками оцінки результатів стажування позивача та визнання можливим здійснювати ним адвокатську діяльність самостійно, помилково визначила наявність обставин несумісності між діяльністю позивача як працівника органів прокуратури та адвокатською діяльністю, задля набуття права, на яку позивач виконав всі визначені законодавством умови, але на фінальній стадії процесу доступу до такої (адвокатської діяльності) - не отримав свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та не склав присягу адвоката України в силу прийняття оскаржуваного рішення в частині вимог щодо несумісності.

Зважаючи на те, що чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, - суд дійшов висновку, що рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 17.12.2020 №130/11 в частині визначення необхідності усунення обставин несумісності ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення, - прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що обумовлює протиправність такого застереження.

Крім цього, приймаючи присягу адвоката особа зобов`язується: "...у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі".

Таким чином, присяга стосується лише здійснення адвокатської діяльності та не пов`язана із здійсненням особою обов`язків державної служби чи служби в органах місцевого самоврядування, а відтак, на думку суду, не суперечить такій діяльності.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Також суд звертає увагу, що така особа зобов`язана та має можливість припинити (зупинити) один з видів своєї діяльності у разі встановлення їх несумісності, зокрема враховуючи положення ч.2 ст. 7 Закону України №5076-VI.

Таким чином, рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 17.12.2020 №130/11 в частині другого речення резолютивної частини рішення, а саме: "У разі усунення ним протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності," - є протиправним та підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що конструкція оскарженого рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 17.12.2020 №130/11 передбачає наступні положення:

- "оцінити результати стажування ОСОБА_1 позитивно та вважати можливим здійснення нею адвокатської діяльності самостійно.";

- "у разі усунення ним протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності,";

- "видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України.".

Суд вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправним і скасування рішення лише в частині умови про усунення обставин несумісності, адже положення оскарженого рішення щодо позитивної оцінки результатів стажування ОСОБА_1 та щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України, відповідають вимогам закону та залишаються чинними.

Відтак, за наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Тернопільської області №130/11 від 17.12.2020 в частині необхідності усунення обставин несумісності, а саме, в частині другого речення резолютивної частини рішення: "У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обставин несумісності".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Рада адвокатів Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Кн.Острозького,10, м. Тернопіль,46001; ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.