Справа № 420/6419/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6419/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 16 липня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК», в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № та №006543305 від 18.02.2020 р.

Ухвалою від 21 липня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

28 липня 2020 року до суду від позивача за вх. №29411/20 надійшла заява з належним чином оформленим адміністративним позовом, копіями оскаржуваних рішень читабельної якості (у 2-х примірниках).

Ухвалою від 31 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №29411/20), відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає висновки акту необґрунтованими та такими, що сформовані з порушенням норм податкового законодавства, без врахування наявних документів та фактичних обставин, внаслідок чого складені на підставі акту податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню

23 вересня 2020 року ухвалою суду визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 проводити за правилами загального позовного провадження.

06 жовтня 2020 року до суду від Головного управління ДПС в Одеській області (вх.№41326/20) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказує, що в ході проведення перевірки позивача встановлено факт за ознакою доходу, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника податку анульованого кредитом за його самостійним рішенням. На підставі зазначеного акту складено спірні податкові повідомлення-рішення, якими нараховані штрафні санкції позивачу. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача задоволено та зупинено провадження по справі до прийняття Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій рішення про послаблення «помаранчевого» рівня епідемічної небезпеки.

22 лютого 2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі №420/6419/20 та задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалено судові засідання по справі № 420/6419/20 здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua - «EasyCon»).

Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

31 березня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи та відсутністю необхідності заслухати свідка чи експерта, враховуючи заяву представника позивача від 29.03.2021 року (вх. №ЕП/8259/21) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, вирішено продовжити розгляд даної справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

15 травня 2019 Головне управління ДФС в Одеській області скерувало на адресу ОСОБА_1 лист №9505/Я/15-32-53-07-06 «Про надання декларації та її документального підтвердження» (а.с.153), у якому повідомлено про необхідність подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та її документальне підтвердження, та попереджено, що ненадання такої декларації є підставою для проведення позапланової документальної перевірки.

Зазначений лист отримано позивачем 17.06.2019 (а.с.157).

15 травня 2019 Головне управління ДФС в Одеській області скерувало на адресу АТ «ДЕЛЬТА БАНК» лист №10266/10/15-32-53-07-06 (а.с.155-156) у якому просило, окрім іншого, «надати розгорнуту інформацію (з підтверджуючими документами) по громадянину ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 . За даними ЦБД ДРФО сума виплаченого доходу за 4 квартал 2013 року складає 1386507,98 грн; а саме: підтвердити обгрунтованість включення до звіту за формою 1-ДФ суми доходу за ознакою « 126» - додаткове благо; -повідомлення про анулювання боргу по вказаній фізичній особі, та/або договір про припинення забов`язань за кредитним договором».

На зазначений лист АТ «ДЕЛЬТА БАНК» Головному управлінню ДФС в Одеській області надало відповідь №2842/10 від 21.06.2019 (а.с.157-158) у якій зазначило: «АТ «ДЕЛЬТА БАНК» у спосіб, визначений законодавством, повідомив боржника ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) про прийняте рішення, та виконав вимоги п.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в повному обсязі». Також АТ «ДЕЛЬТА БАНК», з посиланням на приписи п.73.1 ст.73 Податкового кодексу України, зазначив про відсутність правових підстав надавати інформацію.

12.09.2019 в.о. начальника Чорноморського управління Головного управління ДПС в Одеській області на адресу заступника начальника управління-начальника відділу КПР фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області скерував службову записку №53/11/15-32-53-06 (а.с.167) у якій повідомив: «Відділ адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Чорноморського управління Головного управління ДПС в Одеській області передає оригінали документів по ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , який не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, та не задекларував доходи отримані у 4 кварталі 2013 року, а саме згідно відповіді АТ «ДЕЛЬТА БАНК» було отримано дохід (за ознакою доходу 126) в сумі 386507,98 грн для призначення документальної перевірки.

До зазначеної службової записки було додано: « 1.Відомості з ДРФО за 2013 рік 1 аркуш (а.с.170); 2.Запит адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області 1 аркуш (а.с.169); 3.Відповідь адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області 1 аркуш (а.с.168); 4.Лист АТ «ДЕЛЬТА БАНК» - 2 аркуші; 5.Лист-відповіль від АТ «ДЕЛЬТА БАНК» (вх.№31935/10/15-32 від 01.07.2019 року); 6.Лист громадянину вих.;9505/Я/15-32-53-07-06 від 15.05.2019 1 аркуш з повідомленням про вручення 659)».

27.09.2019 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ №436 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) (а.с.151), яким наказано «Провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 , з 14 листопада 2019 року тривалістю 10 робочих днів з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб з доходу отриманого платником податку, як додаткове благо (ознака « 126») за період з 01.01.2012 по 31.12.2013».

Зазначений наказ був направлений на адресу позивача 03.10.2019 та отриманий ним 15.10.2019 (а.с.152).

Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено перевірку за результатами якої складено акт №492/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 04.12.2019 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого платником податку, як додаткове благо за ознакою доходу « 126», за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року» (далі-Акт перевірки) (а.с.23-28).

Відповідно до п.1.8. Акту перевірки, при перевірці були використані: служба записка відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Чорноморського управління ГУ ДПС в Одеській області від 12.09.20019 року №53/11/15-32-53-06; запит Чорноморського управління ГУ ДФС в Одеській області від 15.05.2019 №10266/10/15-32-53-07-06 АТ «ДЕЛЬТА БАНК»; лист АТ «ДЕЛЬТА БАНК» №2842/10 від 21.06.2019 року (вхід. ГУ ДФС в Одеській області №31935/10/15-32 від 01.07.2019) на запит ГУ ДФС в Одеській області від 15.05.2019 №10266/10/15-32-53-07-06; лист ГУ ДФС в Одеській області Яремчук А.В. від 15.05.2019 року за №9505/Я/15-32-53-07-06 щодо надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та її документального підтвердження, який згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №659 вручено 17.06.2019; довідка відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 07.06.2019 на запит ГУ ДФС в Одеській області від 15.05.2019 року №14575/9/15-32-53-07-05; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів.

Також, при перевірці використані відомості, що містяться в інформаційних базах даних ІС «Податковий блок», ЦБД ДРФО (п.1.9 Акту перевірки).

Жодного документу в тому числі кредитний договір, документів, які б спростовували підстави для застосування норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України платником для перевірки не надано (п.2.1. Акту перевірки).

За результатами перевірки у Акті перевірки відображені висновки: «Документальною позаплановою перевіркою встановлені порушення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 : 1.пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України. Неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік. 2.пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1 пп. «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, п.167.1 ст.167, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України. Донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 232953,56 грн за 2013 рік».

Акт перевірки було направлено позивачу 04.12.2019 (а.с.159) та отримано ним 14.12.2019 (а.с.160-161).

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 18.02.2020 № (а.с.162-163), яким визначена сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 170,00 грн, а також податкове повідомлення-рішення від 18.02.2020 № (а.с.164-165), яким визначена сума за податковим зобов`язанням у розмірі 232953,56 грн та сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 58238,39 грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу 19.02.2020 та 28.02.2020 були ним отримані (а.с.166).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з вимогою про визнання їх протиправними та скасування.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо наявності або відсутності підстав для збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) суми боргу за договором споживчого кредиту. Позивач вважає помилковим віднесення суми анульованого (прощеного) боргу до його доходів у вигляді додаткового блага, і тому безпідставними вимоги відповідача щодо необхідності декларування зазначеної суми та нарахування і сплати з неї податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі у редакції станом на момент спірних правовідносин) визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на 4 квартал 2013 року), суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Аналіз наведеної норми дозволяє прийти до висновку, що склад цього податкового правопорушення наявний за сукупності умов: анулювання (прощення) основної суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; встановлення розміру отриманого позивачем додаткового блага.

Отже, припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов`язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли зникнуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) кредитором, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф, пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов`язання, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

На момент виникнення спірних правовідносин (винесення оскаржуваного повідомлення-рішення) законодавцем вже була усунута існуюча до цього неточність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самосійним рішенням, шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді саме основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, а не всієї суми, включно з процентами та штрафними санкціями.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17, від 4 листопада 2020 року №240/348/19 та ін.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", який набрав чинності 07.05.2015 року (тобто був чинним на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) внесено зміни до норм Податкового кодексу України, а саме: пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України (доходи, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку), доповнено абзацом другим такого змісту: "сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності".

Отже, аналіз спірних правовідносин і їх нормативного регулювання свідчить про те, що до предмету доказування цієї категорії адміністративних спорів віднесено встановлення правового статусу і особливо складу прощених кредитором сум, а також встановлення факту дотримання кредитором умов щодо належного повідомлення боржника (в тому числі шляхом укладання відповідного договору про прощення (анулювання) боргу) та щодо включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Лише за дотримання цих умов боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, в іншому випадку - кредитор виступає в ролі податкового агента щодо доходів, визначених підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи не вбачається, що АТ «ДЕЛЬТА БАНК» було анульовано (списано) саме кредит або ж тіло кредиту, а не нараховані проценти та/або штрафні санкції.

Лише зазначення про необхідність для позивача відобразити суму прощеного боргу у річній податковій декларації, не свідчить про дотримання кредитором умов, передбачених абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

У свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду, що АТ «ДЕЛЬТА БАНК» списано саме основну суму заборгованості за кредитом, а докази зазначених обставин не були покладені в основу оскаржуваного повідомлення-рішення.

Крім того, до суду доказів про належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу.

При цьому, судом двічі витребовувались у відповідача докази на підтвердження обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на які містяться посилання у акті №492/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 04.12.2019 року, зокрема податкову інформацію щодо ОСОБА_1 за 2013 рік та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 , однак такі докази до суду не надано.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (ст. 32).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Оскільки суд оцінює рішення відповідача ретроспективно, на підставі тих документів та інформації, які відповідач використовував при прийнятті спірних рішень, то суд дійшов висновку, що спірне рішення контролюючого органу не відповідає критеріям ч.2 ст.2 КАС України.

Зважаючи на вказане, суд зазначає, що із наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що у відповідача відсутні підстави для винесення спірних податкових повідомлень-рішень та застосування до позивача відповідальності за отримання додаткового блага.

Тому суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення-рішення:

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 2913,70 грн. судового збору (а.с.39).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2913,70 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 18.02.2020 року № та №006543305.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2913,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, буд.5, м.Одеса, 65044, ).

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК», вул.Щорса, буд.36Б, м.Київ, 01133, ).

Суддя Вовченко О.А.