Справа № 640/19601/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ № 640/19601/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Продакорд»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Продакорд» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5-В, код ЄДР:36689094) (далі - ТОВ «Продакорд», позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980) (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 204154,00 грн. та від 17.08.2018 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 7 417 811,00 грн.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в акті перевірки від 24.07.2018 №484/26-15-14-02-02/36689094 зафіксовано шість порушень податкового законодавства, з чотирма з яких ТОВ «Продакорд» погодилось та оплатило штрафні санкції по податкових повідомленнях-рішеннях, проте заперечує порити зафіксованих в акті перевірки порушень п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п. 188.я ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України.

За доводами позивача, 04.03.2015 між ТОВ «Продакорд» та ТОВ «Синтез-Профіт» був укладений договір №04/033, відповідно до умов якого здійснювався продаж м`ясної продукції між товариствами у визначений договором спосіб, на підтвердження чого контролюючому органу було надано всі первинні документи.

Позивач зазначає, що не погоджується з посиланням контролюючого органу в акті перевірки на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017), в якій зазначається непричетність засновника ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 до реєстрації та господарської діяльності вказаного товариства.

За твердженнями позивача, 15.12.2017 ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017), тому обставини зазначені у вказаній ухвалі суду є такими, що не відповідають дійсності.

Також, позивач зазначив, що 23.11.2015 між ТОВ «Продакорд» та ТОВ «Синтез-Профіт» був укладений договір №185, за умовами якого ТОВ «Синтез-Профіт» постачало ТОВ «Продакорд» товар - яловичину, на умовах визначених договором, на підтвердження чого контролюючому органу було надано всі первинні документи.

Так, позивач наголошує, що основним видом діяльності ТОВ «Продакорд» є купівля, переробка та продаж курятини, але за замовленнями клієнтів товариство придбавало у ТОВ «Синтез-Профіт» яловичину, яку відразу відчужувало своїм замовникам, документи про відчуження було надано ревізору, проте зазначене в акті не відобразили.

Позивач стверджує, що посилання в акті перевірки на недостовірність інформації щодо перевезення товару водієм ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_2 є такою, що не стосується діяльності ТОВ «Продакорд», оскільки у даному випадку умовами договору поставки було передбачено, що поставка товару здійснюється за рахунок та засобами продавця - ТОВ «Синтез-Профіт».

За посиланнями позивача, вище зазначене свідчить, що відповідачем не доведено та не підтверджено фіктивність господарських операцій між товариствами, а посилання на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017), яка не набрала законної сили є передчасним.

Також, позивач зазначає, що 14.09.2016 між ТОВ «Продакорд» та ТОВ «Сігма Агрокомпані» укладено договір поставки, відповідно до умов якого здійснювався продаж м`ясної продукції між товариствами у визначений договором спосіб, на підтвердження чого контролюючому органу було надано всі первинні документи.

Позивач наголошує, що придбаний у ТОВ «Сігма Агрокомпані» товар був належним чином відчужений у визначений чинним законодавством спосіб та на підставі первинних документів іншим контрагентам, вказані документи були надані контролюючому органу, проте в акті не відображені.

Окрім того, позивач звертає увагу суду на те, що видаткові та податкові накладні, отримані ТОВ «Продакорд» від ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт», належним чином оформлені та зареєстровані, а також містять повний опис товару, їх кількість, обсяг та вартість, а відтак є підставою для податкового та бухгалтерського обліку.

За доводами позивача, кожна м`ясна продукція від ТОВ «Синтез-Профіт» супроводжувалась наданням останнім декларацій про якість продукції, висновків санітарно-епідеміологічної експертизи, виданих Санітарно-епідеміологічною службою України та експертних висновків, виданих Баришівською міжрайонною державною лабораторією ветеринарної медицини.

Позивач стверджує, що в акті перевірки контролюючим органом не досліджено питання щодо відповідності первинних документів ТОВ «Продакорд» вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Податкового кодексу України, висновків щодо правильності формування підприємством даних податкового обліку, в той час як всі висновки контролюючого органу гуртуються виключно на матеріалах наданих СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та відомостях Єдиного реєстру судових рішень, Єдиного реєстру податкових накладних.

За доводами позивача, відповідачем встановлено та не заперечується, що придбані ТОВ «Продакорд» товари у спірних контрагентів безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Продакорд», а відтак вчинені всі господарські операції є реальними та відповідають дійсному економічному змісту.

Відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

Головне управління ДФС у м. Києві подало відзив на позовну заяву (т.5, а.с. 29-36), в якому просила відмовити ТОВ «Продакорд» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт», на підтвердження яких контролюючим органом було витребувано документи запитами від 25.06.2018 №1, від 05.07.2018 №4, від 10.07.2018 №6, від 12.07.2018 №7, які були вручені під розписку головному бухгалтеру ТОВ «Продакорд» Сичовій Діані Анатоліївні, проте документи були надані не в повному обсязі, про що складено відповідні акти про ненадання документів.

Також, відповідач наголошує, що від СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшла інформація за №2234/8/26-59-23-01 від 19.04.2018 (протоколи обшуку, огляду та копії допитів свідків, флеш накопичувач з програмою 1 С) щодо ТОВ «Продакорд», та згідно якої контролюючими органами встановлена невідповідність даних, відображених у бухгалтерському обліку та у фінансовій звітності, поданої до ДПІ за місцем реєстрації.

За доводами відповідача, між ТОВ «Продакорд» (покупець) та ТОВ «Синтез-Профіт» (постачальник) укладено договори поставок від 04.03.2015 №04/033, від 23.11.2015 №185, за умовами яких постачальник зобов`язувався поставити покупцю м`ясну продукцію, в той час як відповідно до інформаційних ресурсів ДФС, встановлена наявність пояснень засновника ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 від 14.08.2017 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Синтез-Профіт».

Також, відповідач наголосив, що в Єдиному реєстрі судових рішень наявна ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017), яка набрала законної сили, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні.

Згідно цієї ухвали, вказана особа жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 не мав, жодних документів податкової та бухгалтерської звітності не складав та не підписував. Жодні дії з поточними рахунками ТОВ «Синтез-Профіт» (код 39233697) в банківських установах ПАТ «Банк Восток», ПАТ «Універсал Банк» або інших, ОСОБА_1 не вчиняв. Ключами до систем дистанційного обслуговування рахунків «Клієнт-банк» не володів. Печаткою ТОВ «Синтез-Профіт» (код 39233697) ОСОБА_1 ніколи не володів, її місцезнаходження не відомо.

За доводами відповідача, між ТОВ «Продакорд» (покупець) та ТОВ «Сігма Агрокомпані» (постачальник) був укладений договір поставки від 14.09.2016 №0609, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставити покупцю м`ясну продукцію, проте згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 №755/5231/17 (провадження №1-кп/755/529/17) директора ТОВ «Сігма Агрокомпані» визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України, тобто внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей.

Відповідач стверджує, що перевіркою не підтверджено легального джерела походження товару реалізованого на адресу ТОВ «Продакорд» від ТОВ «Синтез-Профіт» та ТОВ «Сігма Агрокомпані», що свідчить про те, що по реалізації товару оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій.

З урахуванням викладеного в акті перевірки, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018 №2 та від 17.08.2018 №2 законними та обґрунтованими.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення зазначених в ній недоліків.

В межах встановленого судом строку недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

За результатами проведення підготовчого провадження, у підготовчому засіданні 14.02.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (по суті).

За результатами судового засідання 21.03.2019 на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи продовжено у порядку письмового провадження.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Продакорд», код 36689094, номер телефону (НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.03.2018 та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатами перевірки складено акт від 24.07.2018 №484/26-15-14-02-02 (далі - акт перевірки) (т.2 а.с. 203).

В акті перевірки (т.2 а.с. 211-232, т.2 а.с. 1-12) встановлено наявність фінансово-господарських відносин між позивачем та ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт».

Між ТОВ «Продакорд» (покупець) та ТОВ «Синтез-Профіт» (постачальник) укладено договори поставок від 04.03.2015 №04/033, від 23.11.2015 №185 та з ТОВ «Сігма Агрокомпані» (постачальник) договір поставки від 14.09.2016 №0609, за умовами яких постачальник зобов`язувався поставити покупцю м`ясну продукцію.

Відносно контрагента позивача ТОВ «Синтез-Профіт» - в акті перевірки зазначається наступне:

- посадовими особами за період з 10.02.2015 по 21.01.2016 є директор ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_3 ;

- у період спірних правовідносин засновником товариства значився ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 );

- в обліковій картці містяться пояснення засновника ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 про непричетність останнього до реєстрації та господарської діяльності підприємства;

- наявна ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017) по засновнику ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Відносно контрагента позивача ТОВ «Сігма Агрокомпані» - в акті перевірки зазначається наступне:

- директором, головним бухгалтером та засновником ТОВ «Сігма Агрокомпані» значився ОСОБА_4 (код НОМЕР_2 );

- чисельність працюючих складає одна особа;

- фінансова звітність до ДПІ за місцем реєстрації не подавалась;

- наявний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 №755/5231/17 (провадження №1-кп/755/529/17) по директору ТОВ «Сігма Агрокомпані» ОСОБА_4 , якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, тобто внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей.

Так, зазначеним вироком встановлено, що номінальний директор ТОВ «Сігма Агрокомпані», не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності, з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, виступив засновником ТОВ «Сігма Агрокомпані» згідно реєстраційних документів, разом з цим, будь-яких фінансово-господарських документів від імені очолюваного ним підприємства не підписував.

В ході проведення перевірки ТОВ «Продакорд» встановлено порушення (т.3 а.с. 44):

п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п. 188.я ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 163 323,00 грн.;

п. 4, п.8, п. 3 та п.6 розділу III Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 11.02.2000 за №85/4306, п. 5 та п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 14.12.1999 за №860/4153, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1990 №318 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 19.01.2000 за №27/4248, п. 44.1 ст. 44, пп.14.1.257 п. 14.1 ст.14, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 6 288 582,00 грн.

На підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 17.08.2018 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 204154,00 грн. та від 17.08.2018 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 7417811,00 грн. (т.1 а.с. 65-66).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у його постановах від 27 червня 2017 року у справі №808/1062/14, від 14 березня 2017 року у справі №826/757/13-а, Верховного Суду, зокрема у постанові від 06 лютого 2018 року №К/9901/5042/17.

Як було вище зазначено, в акті перевірки (т.2 а.с. 211-232, т.2 а.с. 1-12) встановлено наявність фінансово-господарських відносин між ТОВ «Продакорд» та контрагентами: ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт».

Так, матеріали справи свідчать, що між ТОВ «Продакорд» (покупець) та ТОВ «Синтез-Профіт» (постачальник) укладено типові договори поставок від 04.03.2015 №04/033, від 23.11.2015 №185 та з ТОВ «Сігма Агрокомпані» (постачальник) договір поставки від 14.09.2016 №0609, за умовами яких постачальник зобов`язувався поставити покупцю м`ясну продукцію.

Водночас, суд наголошує, що в акті перевірки контролюючий орган посилається на судові рішення проти посадових осіб спірних контрагентів: ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт», про вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Вказане свідчить про те, що підприємства-контрагенти зареєстровані на підставних осіб, які не мали наміру та не здійснювали фактичної господарської діяльності (дій) та будь-яких операцій від імені товариств.

У даному випадку підприємства знаходились поза межами контролю формальних (номінальних) директорів, і від імені контрагентів невідомими особами лише оформлювались документи без фактичного здійснення господарських операцій від імені підприємств.

При цьому, як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2017 №755/5231/17 (провадження №1-кп/755/529/17), номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені товариства в частині проведення господарської діяльності, складання первинних та звітних документів, та відсутні відомості щодо уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені товариства. Матеріалами справи, відомостями з ЄДР щодо товариства - контрагента позивача також спростовується наявність таких осіб. Підприємство-контрагент створювалось та діяло з метою прикриття незаконної діяльності, є фіктивним підприємством (т.6 а.с. 56).

В ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017), яка набрала законної сили, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрував ТОВ «Синтез-Профіт» без мети здійснення фінансово-господарської діяльності.

Виходячи з наведеного, спростовуються доводи позивача щодо виконання на користь позивача спірних операцій зазначеними підприємствами-контрагентами, за відносинами з яким сформовано спірні суми податкових вигод, та доводи щодо юридичної значимості первинних документів.

Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку та, в сукупності, відповідно, свідчить про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод, що, у свою чергу, свідчить про законність та обґрунтованість висновків відповідача та оскаржуваних рішень.

Таким чином, за результатами аналізу наявної інформації щодо взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт» встановлено: неможливість підтвердження операцій стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності; не підтвердження поставки ТМЦ по ланцюгу постачання.

Таким чином, перевіркою не підтверджено легального джерела походження послуг придбаного позивачем у ТОВ «Сігма Агрокомпані» та ТОВ «Синтез-Профіт».

Суд вважає такі висновки контролюючого органу законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 КАС є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11 від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.

Висновок Верховного Суду України полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, стосовно фіктивності підприємства - контрагента покупця, має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним.

Отже, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, враховується судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 31.03.2020 у справі №520/8893/18, адміністративне провадження №К/9901/27066/19.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договору, податкової накладної та інших документів, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження № К/9901/37781/18.

Суд наголошує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

При цьому, висловлюючи позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Суд зазначає, що згідно правового висновку Верховного суду України, податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами.

Що стосується посилань позивача на нотаріально завірену заяву ОСОБА_1 про те, що ним було призначено у січні 2015 року директором ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_3 , який і здійснював усю фінансово-господарську діяльність підприємства та керував його роботою (т. 5 а.с. 188), то суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Нотаріально завірена заява з поясненнями засновника ТОВ «Синтез-Профіт» ОСОБА_1 не є належним доказом, в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки до повноважень нотаріуса входить посвідчення особи, яка звернулась до нього за вчиненням нотаріальних дій та приналежність підпису такій особі, проте, нотаріус не засвідчує правдивість обставин, які викладені у заяві.

Окрім того, суд відхиляє твердження позивача про невідповідність дійсності обставин зазначених в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2017 по справі №761/7736/17 (провадження №1-кп/761/999/2017) про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, через її перегляд за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 , оскільки станом на час розгляду справи це питання вирішено, про що свідчить постанова Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 761/7736/17 (провадження № 51-823 км 19; номер рішення в ЄДРСР 84481843).

При цьому, ухвалою від 27.06.2018, апеляційні скарги на яку були повернуті заявникам ухвалою Київського апеляційного суду від 28.11.2018, заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали від 25.07.2017 за нововиявленими обставинами повернуто заявнику.

Також, необхідно зазначити, що в судовому засіданні у якості свідка був допитаний ОСОБА_1 , за свідченнями останнього він являється засновником ТОВ «Синтез-Профіт», проте підприємством не керував, оскільки призначав на посаду директорів інших осіб.

Так, за свідченнями ОСОБА_1 інформація надана в протоколах допиту не відповідає дійсності, та зібрана під тиском, особами, які йому не представились, що однак, спростовується змістом ухвали районного суду від 25.07.2017 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків давності, з якої вбачається реєстрація (перереєстрація) товариства на підставну особу, яка не мала жодного відношення та намірів щодо діяльності товариства..

Таким чином, оскільки в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається у позові щодо реальності спірних операцій, а первинні документи, які надані до суду, свідчать лише про факт оформлення господарської операції для заниження бази оподаткування позивача, суд приходить до висновку про правомірність висновків контролюючого органу викладених в акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є таким, що не підлягають скасуванню.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даному випадку.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відповідність фактичним обставинам та нормам податкового законодавства висновків акту перевірки та, відповідно, оскаржуваного рішення, а відтак підстав для визнання противним та скасування оскаржуваного рішення не має.

Відтак, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Продакорд» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5-В, код ЄДР:36689094) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін