Справа № 826/7919/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
06 квітня 2021 року м. Київ №826/7919/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_2

доКиївського міського військового комісаріату Міністерства оборони України Міністерства оборони України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ), Київський міський військовий комісаріат (04112, м. Київ, вул. Т.Шамрила, буд. 19, ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності»;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відсутності вимоги до Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;

- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат надіслати до Міністерства оборони України Міністерства оборони України письмову вимогу щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018 ОСОБА_2 задоволено частково.

15.11.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва на виконання рішення суду від 10.09.2018 було видано виконавчі листи.

За вказаними виконавчими листами було відкрито виконавче провадження №57790244, яке було закрито у зв`язку зі смертю позивача.

Водночас, ухвалою суду від 17.01.2020 було замінено сторону виконавчого провадження, а саме ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у справі №826/7919/18 на правонаступника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

У зв`язку з зазначеними обставинами було відкрито нове виконавче провадження №61681605, стягувачам в якому є ОСОБА_1 .

Наразі зазначене виконавче провадження триває, та як свідчать матеріали заяви про встановлення судового контролю, виконавчою службою вчиняються дії для примусового виконання відповідачем рішення суду від 10.09.2018, зокрема, державним виконавцем неодноразово накладався штраф на відповідача за невиконання рішення суду по справі №826/7919/18.

Разом з тим, 23.03.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окуржного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018 у справі №826/7919/18.

Вказана заява мотивована тим, що рішення суду залишається невиконаним.

Відповідач в особі Міністерство оборони України надав суду заперечення на заяву про встановлення судового контролю, в яких зазначив, що правові підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про встановлення судового контролю, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Як вбачається з доданих до заяви про встановлення судового контролю документів, на підставі виконавчих листів, виданих Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/7919/18 та заяви про ухвали про заміну стягувача, було відкрито виконавче провадження №61681605, стягувачам в якому є ОСОБА_1 .

Наразі зазначене виконавче провадження триває, та як свідчать матеріали заяви про встановлення судового контролю, виконавчою службою вчиняються дії для примусового виконання відповідачем рішення суду від 10.09.2018, зокрема, державним виконавцем неодноразово накладався штраф на відповідача за невиконання рішення суду по справі №826/7919/18.

Натомість, заява про встановлення судового контролю не містить доказів закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого подана заява про встановлення судового контролю розцінюється судом як передчасна, а отже, задоволенню не підлягає.

Водночас, суд зазначає, що з наданих суду документів вбачається, що рішення від 10.09.2018 залишається невиконаним, а тому в разі завершення виконавчого провадження з будь-яких причин та невиконання судового рішення, ОСОБА_1 не позбавлена права повторного звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю.

Керуючись ст.ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:
1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №826/7919/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Вєкуа Н.Г.