Справа № 480/584/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2021 року Справа № 480/584/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику осіб в письмовому порядку в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини А-13 76 за №923 від 14.12.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, зобов`язавши відповідача вчинити дії по відновленню порушених прав, свобод, інтересів та зобов`язавши його виплатити грошову премію за грудень 2020 року у повному обсязі, стягнути 5000 грн. з Військової частини НОМЕР_1 в рахунок погашення завданої неправомірними діями моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, до неї протиправно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани у зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Зазначає, що 04.11.2020 позивач о 08-00 не з`явилася на ранкове шикування зведеного батальйону, а прибула на місце загрузки польового вузла зв`язку, який відбував на полігон до смт. Старичі, і у повній екіпіровці стала приймати участь у загрузці військової техніки та особового складу. Після прибуття на станцію командира зведеного батальйону ОСОБА_2 її намагалися відсторонити від участі у загрузочних роботах, але позивач продовжила залишатися на станції погрузки. Після відбуття ешелону, до якого позивача силою не допустили, вона змушена була повернутися до військової частини. Позивач зазначає, що завжди повинна бути там, де знаходиться польовий вузол зв`язку військової частини, а тим більше, коли проводяться навчання і польовий вузол зв`язку відбуває на полігон у польові умови. Позивач вважає, що повинна підвищувати свою кваліфікацію та майстерність в польових умовах, як і інші військовослужбовці.
Командування частини відноситься до позивача упереджено і своїми діями заважає виконувати позивачу свій військовий обов`язок перед державою і народом України. Так, відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23 жовтня 2020 року за № 828 військова частина 04.11.2020 повинна була відбути на польові навчання до полігону смт. Старичі Львівської області. Позивач підготувалася до виїзду на полігон, але під час шикування їй було заявлено, що у місті постійної дислокації військової частини у м. Конотопі Сумської області залишається зведений батальйон і позивач задіяна у складі 3 роти цього зведеного батальйону. Зазначене відсторонення позивача від виїзду на полігон було вказано у розпорядженні по стройовій частині, але відносно позивача наказу про відсторонення від полігонних навчань не було, позивач з ним не ознайомлювали і в його отриманні позивач не розписувалася. На усні запити про причину відсторонення від навчань командування позивачу було повідомлено, про те, що у позивача є неповнолітня дитина і це стало причиною залишення у місці дислокації частини. Позивач зазначає, що дійсно, у неї є неповнолітній син ОСОБА_3 , але позивач заздалегідь подбала про його опіку іншою людиною, тому була готова на виїзд на навчання і ніякого рапорту командуванню частини про залишення у м. Конотопі не подавала. Таким чином, на думку позивача, командування в/ч НОМЕР_1 незаконно позбавило можливості виконати обов`язок перед Батьківщиною, підвищити бойове майстерство та кваліфікацію.
Натомість 14.12.2020 командиром в/ч НОМЕР_1 був виданий наказ № 923, згідно якого за порушення розпорядку дня військової частини, неналежне виконання службових обов`язків та порушення вимог статей 11,16,49 та 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 і 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани». Такий наказ позивач вважає необґрунтованим і незаконним, оскільки розпорядок дня частини не порушувала, разом з особовим складом польового вузла зв`язку прибула на станцію загрузки, приймала активну участь у погрузці особового складу та військової техніки.
Позивач звертає увагу суду на те, що в разі наявності підстав виявлення відповідачем дисциплінарного проступку, то відповідно до ч.1 ст.148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення повинно бути застосовано власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Позивач зазначає, що за період з 04.11.2020 не була звільнена з роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та не перебувала у відпустці. Таким чином наказ командира в/ч НОМЕР_1 за № 923 від 14.12.2020 про накладення дисциплінарного стягнення виданий через 1 місяць і 10 днів від дня скоєння проступку, що порушує вимоги чинного законодавства і є недійсним.
Позивач вважає, що рішенням про притягнення до дисциплінарної відповідальності командуванням військової частини НОМЕР_1 суттєво порушені її права, свободи та законні інтереси, а тому позивач вимушена звернутися за їх захистом до суду.
Окрім того, в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 5000грн., позивач зазначає, що згідно п.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 923 від 14 грудня 2020 року даний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності був доведений до всього особового складу військової частини, що завдало значної моральної шкоди, так як призвело до моральних страждань, пов`язаних з явно незаконним відношенням до позивача, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків з товаришами по службі, викликало негативний моральний клімат у військовому підрозділі та загострило відносини з командирами і начальниками по службі. Додаткових моральних страждань завдав пункт 3 наказу командира в/ч, відповідно до якого позивача позбавлено 80% премії за грудень місяць 2020 року, а тому позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати суму премії в повному обсязі.
Відповідачем подано до суду відзив на позов, із доказами направлення його позивачу, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Таким чином посилання позивача на норми КЗпП України є необґрунтованими. Начальником в/ч НОМЕР_1 було прийнято наказ про залишення позивача в місці постійної дислокації, про що позивач повідомлена заздалегідь на шикуванні підрозділу польового вузла зв`язку, позивача повідомлено, що вона не залучається до полігонних навчань в с. Старичі Львівської області, а позивач, як військовослужбовець Збройних Сил України, зобов`язана неухильно виконати відданий наказ у зазначений термін.
Відповідно до рапорту командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 порушила розпорядок дня в/ч НОМЕР_1 . Згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 на період перебування в пункті постійної дислокації для військовослужбовців контрактної служби на 2020 рік о 08.00 починається робочий день та відбувається ранкове шикування особового складу. Натомість 04.11.2020 року о 08.00 на ранковому шикуванні старший солдат ОСОБА_1 була відсутня, про намір своєї відсутності старший солдат ОСОБА_1 не попередила заздалегідь командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 .
Так, ОСОБА_1 04.11.2020 року о 10:00 прибула до станції погрузки розташованої за межами в/ч НОМЕР_1 для убуття на полігон смт. Старичі, Яворівського району, Львівської області, де в цей час відбувалась погрузка військової техніки та особового складу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 , проігнорувавши заздалегідь доведену їй 02.11.2020 під особистий підпис письмову відповідь командування в/ч НОМЕР_1 на рапорт щодо вибуття на навчальний полігон смт.Старичі, де в письмовій формі позивачу було доведено, що старший солдат ОСОБА_1 залишається в пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 та не вибуває до смт. Старичі.
На станції погрузки начальником польового вузла було виявлено незаконно присутню ОСОБА_1 , про що було повідомлено командира зведеного батальону ОСОБА_2 . Після прибуття командира зведеного батальйону ОСОБА_2 для недопущення порушення розпорядку дня віддав позивачу усний наказ відбути до пункту постійної дислокації військової частини, але позивач відмовилася повертатися, зазначила, що поїде до полігону смт.Старичі, залишилася на станції погрузки. Позивачем було визвано наряд поліції, якою, в подальшому, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП від 04.11.2020.
Відповідач зазначає, що у позовний заяві позивач сама підтверджує той факт, що вона не пішла на ранкове шикування зведеного батальйону 4 листопада 2020 року на 8.00, а прибула на місце погрузки та намагалася приймати участь у погрузочних роботах. Після проведення службового розслідування було встановлено, що позивачем було порушено розпорядок дня, у зв`язку із чим притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Командування в/ч НОМЕР_1 прав, законних інтересів позивача не порушувало, діяло виключно в межах чинного законодавства України. Пояснення позивача є надуманими, а звернення до суду та позовні вимоги позивача не обґрунтованими та безпідставним.
Також простять відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, враховуючи те, що позивач не наводить жодних доказів того, які саме моральні страждання зазнала позивач. Факт порушення прав позивача не є автоматичною підставою для стягнення на його користь моральної шкоди, визначальними в даному випадку є моральні страждання, які поніс позивач та які мають бути підтверджені відповідними належними та допустимими доказами.
Крім того, просили суд відмовити в задоволення вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, а надану позивачем квитанцію не можна кваліфіковано як безпосередню оплату 900 грн. адвокату за надання юридичних послуг, відсутній договір про надання правової допомоги, детальний розрахунок наданих послуг. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Ухвалою суду від 22.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи із викликом сторін. Ухвалою суду від 19.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд виходить із наступного.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем за контрактом з 30.04.2016, має військове звання старший солдат, займає посаду радіотелефоніста радіовідділення радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку і проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , яка дислокована у м. Конотопі Сумської області.
На підставі рапорту командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 04.11.2020 (а.с.31), керуючись статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.11.2020 №896 було призначено службове розслідування за фактом порушення позивачем 04.11.2020 розпорядку дня (а.с.32). Наказом в/ч НОМЕР_1 від 26.11.2020 №974 було продовжено термін проведення службового розслідування до 14.12.2020 (а.с.37). Відповідачем було проведено службове розслідування, за результатами якого було складено відповідний акт службового розслідування від 14.12.2020 (а.с.27-30).
Під час проведення службового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу від 23.10.2020 №828 «Про організацію службової діяльності в пункті постійної дислокації м.Конотоп, було сформовано 3 зведену роту, в яку було включно старшого солдата ОСОБА_1 (а.с.33).
Листом від 02.11.2020 №2117 ОСОБА_1 було письмово повідомлено на її звернення щодо питання відбуття позивача на навчальний полігон, в якому позивача було проінформовано, що відповідно до рішення командира в/ч НОМЕР_1 позивач залишається нести військову службу в пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (м. Конотоп) та позивач не відбуває до навчального полігону смт. Старичі (а.с.56). Зазначений оригінал листа від 02.11.2020 №2117 позивач отримала 02.11.2020, що підтверджується підписом позивача на такому листі (а.с.56).
Так, проведеним службовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2020 під час погрузки ешелону в м. Конотоп до смт. Старичі, Яворівського району, Львівської області, близько 10:20 год., під час шикування особового складу польового вузла зв`язку, серед присутніх було виявлено незаконно присутню старшого солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до письмових пояснень від 10.11.2020 начальника польового вузла зв`язку ОСОБА_5 , наданих під час проведення службового розслідування, зазначено, що 04.11.2020 під час погрузки ешелону на полігон в смт.Старичі близько 10-20 було виявлено старшого солдата ОСОБА_1 , яка, як військовослужбовець, була попередньо повідомлена про залишення її на місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 . Про даний факт було повідомлено командира зведеного батальйону майора ОСОБА_2 який прибув на станцію погрузки та повторно довів старшому солдату ОСОБА_1 наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 828 від 23.10.2020 про залишення позивача в пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 в місті Конотоп Сумської області. Також командир зведеного батальйону майор ОСОБА_2 усно віддав наказ позивачу відбути до в/ч НОМЕР_1 для недопущення порушення розпорядку дня, але позивач зазначила, що поїде до полігону смт.Старичі та відмовилася повернутися до в/ч НОМЕР_1 , залишилася на станції погрузки (а.с.38).
Відповідно до письмових пояснень від 10.11.2020 кулеметника комендантського взводу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , наданих під час проведення службового розслідування, зазначено, що 04.11.2020 близько 10-15 під час погрузки ешелону на полігон в смт.Старичі ОСОБА_5 було доведено наказ №828 від 23.10.2020 про залишення позивача у в/ч НОМЕР_1 в місці постійної дислокації в м.Конотоп. Після цього командир зведеного батальйону майор ОСОБА_2 віддав усний наказ позивачу відбути до в/ч НОМЕР_1 в м.Конотоп з метою недопущення порушення розпорядку дня, але ОСОБА_1 наказ проігнорувала та залишилася на станції погрузки ( а.с. 39).
Відповідно до письмових пояснень від 10.11.2020 командир зведеного батальйону майор ОСОБА_2 зазначає, що 04.11.2020 року о 08.00 на ранковому шикуванні зведеного батальйону старший солдат ОСОБА_1 була відсутня. Про намір своєї відсутності старший солдат ОСОБА_1 не попередила заздалегідь командира зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 . Надалі йому зателефонував старший лейтенант ОСОБА_5 та повідомив, що під час шикування особового складу польового вузла зв`язку на станції погрузки до смт. Старичі, серед незаконно присутніх було виявлено старшого солдата ОСОБА_1 .
Близько 10:30 год. майор ОСОБА_7 прибув до станції погрузки та перед строєм довів ОСОБА_1 наказ командира в/ч НОМЕР_1 №828 від 23.10.2020, відповідно до якого з метою організації службової діяльності в/ч НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації м. Конотоп був сформований зведений батальйон у складі: управління батальйону, 1 зведена рота, 2 зведена рота, 3 зведена рота. До складу 3 зведеної роти задіяна радіотелефоніст радіовідділення радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку в/ч НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 . Старший солдат ОСОБА_1 з наказом № 828 від 23.10.2020 ознайомилась письмово на зворотному боці наказу, але виконувати його відмовилась, зазначила, що підстави для наказу відсутні, відданий наказ написаний не чітко та не зрозумілий для неї. Майор ОСОБА_2 віддав усний наказ старшому солдату ОСОБА_1 відбути до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з метою не допущення порушення розпорядку дня, але старший солдат ОСОБА_1 вказала на те вона все рівно поїде до полігону смт. Старичі, та відмовилась виконувати розпорядження майора ОСОБА_2 , в зв`язку з чим він доповів рапортом командиру в/ч НОМЕР_1 , про порушення старшим солдатом ОСОБА_1 розпорядку дня.
Позивач свої пояснення стосовно порушення розпорядку дня 04.11.2020 під час проведення службового розслідування не надала, мотиви відмови надати пояснення не повідомила, про що складено акт про відмову у наданні пояснень від 10.11.2020 (а.с.41).
Після складання акту службового розслідування, позивач відмовилася від ознайомлення з актом службового розслідування, мотиви відмовити від ознайомлення з актом службового розслідування не повідомила, про що відповідачем було складено акт від 14.12.2020 (а.с.42).
Наказом від 14.12.2020 №923 «Про результати службового розслідування» до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді судової догани (а.с.43-44), з яким позивач була ознайомлена та копію якого отримала 18.12.2020 о 15-30, що підтверджується підписом позивача на розписці (а.с.45).
Крім того, відповідачем було складено акт від 23.12.2020 про відмову в ознайомленні зі службовою карткою, зокрема із розділом «Стягнення», мотиви відмови зазначено непогодження позивача із змістом та підставами накладених стягнень (а.с.42 зворотн.стор).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ( далі ДСЗСУ) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (ст.4 ДСЗСУ).
Статтею 5 ДСЗСУ визначено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до ст. 6 ДСЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 45 ДСЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ( далі СВСЗСУ) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 СВСЗСУ).
Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (ст. 49 СВСЗСУ).
Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення ( ст. 127 СВСЗСУ).
У відповідності до ст. 128 СВСЗСУ , солдат, зокрема, зобов`язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття; під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків. Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.
Відповідно до ст. 129 СВСЗСУ внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.
Відповідно до ст. 130 СВСЗСУ внутрішній порядок досягається, крім іншого, неухильним виконанням розпорядку дня.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 на період перебування в пункті постійної дислокації для військовослужбовців контрактної служби на 2020 рік о 08.00 починається робочий день та відбувається ранкове шикування особового складу.
Як підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується позивачем у позовній заяві, 04.11.2020 о 08-00 на ранковому шикуванні старший солдат ОСОБА_1 у в/ч НОМЕР_1 була відсутня, про причини відсутності командира не повідомила, а прибула на місце загрузки у повній екіпіровці та стала приймати участь у загрузці військової техніки та особового складу вузла зв`язку з метою свого відбуття до полігону в смт.Старичі Львівської області.
При цьому жодних доказів того, що позивачу було командиром надано наказ про те, що старший солдат ОСОБА_1 повинна 04.11.2020 знаходитися на шикуванні особового складу польового вузла зв`язку на станції погрузки до смт. Старичі в м.Конотоп матеріали справи не містять, судом не встановлено, позивачем не надано та не зазначено про їх наявність.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що завчасно до 04.11.2020, а саме 02.11.2020 позивачу на звернення стосовно питання чи їде ОСОБА_1 на навчальний полігон була надана чітка письмова відповідь командира в/ч НОМЕР_1 , що позивач залишається нести військову службу в м.Конотоп в пункті постійної дислокації, і не вибуває до навчального полігону смт.Старичі. Так, посилання ОСОБА_1 про те, що їй не було відомо про те, що вона не відбуває на такі навчання, спростовується тим, що 02.11.2020 позивач особисто отримала відповідь командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_8 , в якому позивача повідомлено, що відповідно до рішення командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишається нести військову службу в пункті постійної дислокації Фаткулліна (м.Конотоп) та не відбуває до навчального полігону смт.Старичі.
Посилання позивача на те, що по своїй діяльності ОСОБА_1 повинна знаходитися там, де знаходиться польовий вузол в/ч НОМЕР_1 , має право підвищувати свою кваліфікацію, майстерність в польових умовах, суд такі твердження вважає безпідставними та такими, що не надають право позивачу, як військовослужбовцю, самостійно та на власний розсуд визначати місце свого перебування, місце служби, в т.ч. самостійно на власний розсуд залишати місце постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 та самостійно приймати рішення про своє відбування на польові навчання до полігону смт.Старичі Львівської області.
Таким чином, позивач усвідомлювала, що 04.11.2020 вона не мала права не перебувати о 08-00 на ранковому шикуванні зведеного батальйону у місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 , та перебувати на місці погрузки у повній екіпіровці та брати участь у загрузці військової техніки та особового складу для відбуття на полігон в смт.Старичі Львівської області.
Посилання позивача на те, що відсутні підстави для наказу про залишення позивача в місці постійної дислокації, в наказі не вказано мета залишення ОСОБА_1 в м.Конотоп, наказ написаний не чітко та позивачу не зрозумілий, позивач не може зрозуміти його суть та обставини, а тому повинна виконувати свої службові обов`язки та їхати на полігон, суд зазначає наступне. Наказом від 23.10.2020 №828 «Про організацію службової діяльності в пункті постійної дислокації м.Конотоп», визначено, що ОСОБА_1 перебуває в пункті постійної дислокації у складі сформованої 3 зведеної роти. Даний наказ є зрозумілий та не потребує додаткових тлумачень, мета такого наказу є покладення на командира в/ч НОМЕР_1 організації службової діяльності, про що в ньому і зазначено. Саме командиру в/ч НОМЕР_1 надано право визначати склад осіб, які залишаються в місці постійної дислокації, а також осіб, які повинні відбути на полігон в смт.Старичі. Про факт залишення позивача в місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 в м.Конотоп позивачу було повідомлено 02.11.2020.
Таким чином, дії позивача, вчинені 04.11.2020, а саме відсутність на ранковому шикуванні о 08-00 годині в місці постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 , самовільне прибуття на місце загрузки та самовільне прийняття участі у загрузці військової техніки, відмова виконувати наказ про відсторонення позивача від участі у загрузочних роботах, подальша відмова виконати наказ командира про повернення позивача в місце постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 , є порушенням як норм ДСЗСУ, так і СВСЗСУ, а тому до позивача було правомірно застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді «судової догани».
Під час визначення виду заходу стягнення, відповідачем було взято до уваги те, що позивач мав наступні не зняті стягнення у вигляді : «Догана» накладена командиром в/ч НОМЕР_1 згідно наказу №190 від 18.03.2019 за невчасну доповідь сигналів оповіщення; «Догана» накладена командиром в/ч НОМЕР_1 згідно наказу №582 від 29.07.2019 за незнання функціональних обов`язків; «Догана» накладена командиром в/ч А і 376 згідно наказу №1123 від 27.12.2019 за несвоєчасне прибуття з відпустки; «Сувора догана» (усно) накладена начальником штабу зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 24.04.2020 за залишення місця служби без дозволу чергового частини; «Сувора догана» (усно) накладена начальником штабу зведеного батальйону в/ч НОМЕР_1 06.05.2020 за запізнення на шикування; «Сувора догана» накладена командиром в/ч НОМЕР_1 згідно наказу №761 від 29.09.2020 року за відсутність на службі без поважних причин; «Сувора догана» (усно) накладена начальником ПВЗ в/ч А/376 06.05.2020 року за порушення військової дисципліни в строю; «Сувора догана» (усно) накладена ТВО начальником озброєння заступником начальника логістики в/ч НОМЕР_1 06.10.2020 за порушення пропускного режиму; «Догана» (усно) накладена начальником ПВЗ в/ч НОМЕР_1 23.10.2020 за порушення форми одягу, «Попередження про неповну службову відповідність» оголошено командиром військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 №858 від 02.11.2020); «Пониження у військовому званні на один ступінь» оголошено командиром військової частини НОМЕР_1 наказ командира військової частини НОМЕР_1 №885 від 26.11.2020, про що зазначено в акті службового розслідування (а.с.29).
Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем норм КЗпП, а саме ч. 1 ст. 148 КЗпП України, суд зазначає, що такі посилання є безпідставними, враховуючи, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України та має статус військовослужбовця, а тому норми КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
В даному випадку, прийняття рішення за результатами службового розслідування відповідачем було здійснено у відповідності до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України
Так, відповідно до п. 1-2 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
Відповідно до ст. 87 ДСЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Матеріалами справи підтверджується, що строки притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачем порушено не було, службове розслідування було закінчено 14.12.2020, спірний наказ було видано 14.12.2020.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язати відповідача виплатити премію за грудень 2020 року у повному розмірі, суд не вбачає підстав для задоволення, виходячи із наступного.
Так, відповідно до п. 4 Порядку №260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
Таким чином відповідачем правомірно було визначено п. 3 наказу від 14.12.2020 №923 про виплату позивачу розміру премії - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії при накладенні на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління). Підстави для виплати позивачу премії у повному розмірі відсутні. При цьому позивач помилково зазначає в позовній заяві, що відповідачем було зменшено розмір премії на 80%, оскільки позивачу не було зменшено премію, а було здійснено преміювання в розмірі 80%, про що зазначено в спірному наказі.
Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. в рахунок стягнення моральної шкоди, суд відмовляє в їх задоволенні, враховуючи наступне.
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Посилання в адміністративному позові на ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали моральні страждання, пов`язані із незаконним відношенням до позивача, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків із іншими військовослужбовцями, викликало негативний моральний клімат у підрозділі, загострили відносини із командиром та начальниками по службі, суд зазначає, що при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди. Жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позовних вимогах. Позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стосовно посилання позивача на те, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді « суворої догани» був доведений до всього особового складу військової частини, суд зазначає, що такі твердженнях позивачем не доведено доказами, спростовується матеріалами справи. Так, п. 6 спірного наказу від 14.12.2020 №923 наказ було доведено до всього особового складу військової частини НОМЕР_1 , що його стосується. Позивачем не доведено та не надано жодних доказів того, що відповідачем було порушено порядок виконання дисциплінарних стягнень, передбаченого ДСЗСУ.
Так, дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці " (ст.96 ДСЗСУ).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (ст. 97 ДСЗСУ).
Усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (ст.160 ДСЗСУ).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що обставини, що передували накладенню на позивача дисциплінарного стягнення знайшли своє повне обґрунтування та підтвердження, дисциплінарне стягнення у виді судової догани у даному випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого позивачем проступку, а відтак, оскаржуваний наказ відповідає критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову. Суд зазначає, що відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а також відмову в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні підстави для відшкодуванню позивача витрат на правову допомогу в розмірі 900 грн. у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №923 від 14.12.2020, зобов`язати виплатити грошову премію за грудень 2020 року у повному обсязі, стягнення 5000 грн. моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2021

Суддя С.М. Гелета