Справа № 480/725/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2021 року Справа № 480/725/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію з дати звернення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до якої додав відповідні документи. Рішенням №3915 від 07.12.2021 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зі змінами), у зв`язку з відсутністю достатнього пільгового стажу за Списком №2. Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач не зарахував до пільгового стажу роботи два періоди роботи позивача, не заважаючи на відповідні записи у трудових книжках та наявність відповідних підтверджуючих довідок. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 01.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач повідомлявся належним чином про відкриття провадження у даній справі, проте заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав, тому суд, в порядку ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 02.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням №3915 від 07.12.2020 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до п. 2 частини 2 статті 114 розділу XIV "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 12 років 6 місяців.

У вказаному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до трудової книжки та довідки від 15.09.2020 №4/44, заявник працював на ПАТ Глухівський завод "Електропанель" на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах з 03.03.1993 по 05.01.1998 та з 12.02.1998 по 23.04.2002. За результатами перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсії було встановлено, що період роботи позивача з 13.02.1998 по 23.04.2002 не може бути зарахований до пільгового стажу по Списку №2, оскільки наказом від 13.02.1998 №7 визначено створити атестаційну комісію, а наказ про затвердження результатів атестації робочих місць на підприємстві відсутній. Тому підприємством була видана довідка від 01.12.2020 №4/49 за виключенням з пільговою періоду роботи період з 13.02.1998 по 23.04.2002.

Також не враховано до пільговою стажу період роботи з 25.11.2002 по 31.10.2012, оскільки в довідці від 01.12.2020 № 4/49 зазначено, що заявник працював на посаді "електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах", але ні трудова книжка, ні акт перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсії, не підтверджують зайнятість на посаді «електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайнятим зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки», що передбачає Список № 2 розділом XXXIII "Загальні професії" постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, на яку йде посилання у вищезазначеній довідці.

Підсумовуючи вищевказане, відповідач у вказаному рішенні зазначив, що право на призначення пенсії за наявними документами позивач матиме після досягнення віку - 60 років.

Про відмову у призначенні пенсії та прийняте вищевказане рішення позивач був повідомлений листом №1800-8302-8/63567 від 14.12.2020. Окрім того у вказаному листі було зазначено, що у позивача наявно 6 років 2 місяці 16 днів пільгового стажу при необхідному 12 років та 6 місяців.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 цього ж Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що для зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу передусім потрібно підтвердити, що виконання цієї роботи дає право на пільгову пенсію, тобто що виконані всі умови, зазначені в статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:

- зайнятість у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня (час простою, відпустки без збереження заробітної плати, тощо до пільгового стажу не зараховуються);

- що виконувана робота відповідає Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України;

- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, зазначені у рішенні відповідача від 07.12.2020 №3915, а саме:

- періоди роботи позивача з 13.02.1998 по 23.04.2002 на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах у ПАТ Глухівський завод "Електропанель" не зарахований до пільгового стажу по Списку №2, оскільки за результатами перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсії, було встановлено, що наказом від 13.02.1998 №7 визначено створити атестаційну комісію, а наказ про затвердження результатів атестації робочих місць на підприємстві відсутній;

- періоди роботи позивача з 25.11.2002 по 31.10.2012 не враховано до пільговою стажу, оскільки відповідно до уточнюючої довідки від 01.12.2020 № 4/49 зазначено, що заявник працював на посаді "електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах", але ні трудова книжка, ні акт перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсії, не підтверджують зайнятість на посаді «електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайнятим зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки».

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач не зарахував позивачу стаж роботи з 13.02.1998 по 23.04.2002 та з 25.11.2002 по 31.10.2012 до стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі - Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 1, 4 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно пунктів 4.1 та 4.5 Порядку № 383 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року [дата набрання чинності Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442; (далі - Порядок проведення атестації, Постанова № 442 відповідно)], відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Пунктом 4.2 зазначеного Порядку застосування списків визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінюватись докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, не підтвердилось право на пільгову пенсію, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Наказом № 203 від 30.06.1999 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці для пільгового пенсійного забезпечення» та наказом від 21.12.2015 року №322 «Про результати атестації робочих місць» підтверджено проведення атестації на підприємстві та затверджено перелік професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком згідно зі Списком № 2.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих уповноваженим законом суб`єктом документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 683/3633/16-а.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом з наявних у матеріалах справи копій трудових книжок позивача серії БТ-І №5162632 та №5162632 встановлено, що позивач з 03.03.1993 переведений електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах у середовищі вуглекислого газу по третьому розряду МЗУ (наказ №9 від 01.03.1993);

- у записі №18 22.12.1993 зазначено, що у зв`язку з переатестацією робочого місця посада електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах МЗУ відповідає Списку №2 (наказ №2 від 06.01.1993);

- у записі №19 18.11.1997 зазначено, що у зв`язку з переатестацією робочого місця посада електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах МЗУ відповідає Списку №2 (наказ №7 від 13.02.1998);

- у записі №20 02.11.1998 зазначено, переведений електрозварником на автоматичних та напівавтоматичних машинах 3-го розряду основного виробничого цеху №1 (наказ №614 від 02.11.1998);

- у записі №22 12.03.2001 зазначено, переведений електрозварником на напівавтоматичних машинах 4-го розряду МЗУ (наказ №19 від 12.03.2001);

- у записі №23 23.04.2002 зазначено, звільнений за власним бажанням (наказ №37 від 23.04.2002);

- у записі №26 25.11.2002 зазначено, прийнятий електрозварником 3 розряду МЗУ ВАТ Глухівський завод «Електропанель» (наказ №135 від 25.11.2002);

- у записі №27 03.05.2004 зазначено, переведений електрозварником 4-го розряду МЗУ (наказ №2 від 03.05.2004);

- у запис №28 19.11.2007 зазначено, за результатами атестації робочого місця професії електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах МЗУ цеху №1 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2 (наказ №197 від 19.11.2007);

- у записі №30 31.10.20012 зазначено, звільнений за угодою сторін (наказ №215 від 31.10.2012).

У довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №4/44 від 15.09.2020 зазначено, що позивач повний робочий день працював у вищевказаних спірних періодах на ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» на посадах, які віднесені до Списку №2 (а.с.26).

У довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №4/49 від 01.12.2020 зазначено, що позивач повний робочий день у період з 25.11.2002 по 31.10.2012 працював на ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» на посаді, яка віднесена до Списку №2 (а.с.27).

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994 - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Як вище встановлено судом, позивач у спірних періодах працював на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах.

Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, у розділі ХХХІІІ «Загальні професії» передбачено наступні посади (позиція 33): електрозварники на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах; електрозварники ручного зварювання.

Враховуючи вищевикладене, спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до пільгового стажу, оскільки вищезазначена посада передбачена розділом ХХХІІІ, п.33, Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 №36.

З огляду на зазначене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.12.2020 №3915 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.12.2020 №3915 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що є підставою для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 роботу на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ПАТ Глухівський завод "Електропанель" з 13.02.1998 по 23.04.2002, на посаді електрозварника МЗУ ВАТ Глухівський завод «Електропанель» з 25.11.2002 по 31.10.2012; зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 02.12.2020.

Слід також зазначти, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача у строк, визначений в ухвалі суду від 01.02.2021, не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

За таких обставин, суд констатує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та прийнятого рішення, а відповідна поведінка відповідача розцінюється судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 908,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від 22.01.2021 №172 (а.с.6).

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до матеріалів справи копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 , акт здачі-приймання робіт від 22.01.2021 №16-01/21, копію договору №01-01/20 від 04.01.2021 про надання правової допомоги, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №16-01/21 від 22.01.2021 на суму 1000 грн.

При цьому зазначені документи не підтверджують та не відображають зміст наданих послуг, зокрема, яка саме правнича допомога надана, що такі послуги взагалі надавалися в межах розгляду даної справи і стосуються предмету розгляду даної справи, оскільки в акті зазначено загальна інформація «Послуги з підготовки позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області».

При цьому, судом враховано, що акт приймання наданих послуг не підтверджує факт складання такої позовної заяви, оскільки адміністративний позов, підписано особисто позивачем.

Оскільки позивачем не надано необхідне коло підтверджуючих доказів для підтвердження надання правничої допомоги адвоката саме в межах розгляду даної справи, у суду відсутні підстави для відшкодування таких витрат в сумі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.12.2020 №3915 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 2 роботу на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ПАТ Глухівський завод "Електропанель" з 13.02.1998 по 23.04.2002 та на посаді електрозварника МЗУ ВАТ Глухівський завод «Електропанель» з 25.11.2002 по 31.10.2012.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) призначити ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.12.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько