Справа № 545/3571/20
Суддя: Денисенко Н. О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/3571/20
Номер провадження: 2-а/365/5/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 квітня 2021 року смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання Матвієнко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 2 роти № 1 БУПП в Полтавській області Пашко Аліни Сергіївни про скасування постанови про накладення до адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року (за поштовим штемпелем) позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області із зазначеним вище адміністративним позовом, посилаючись на те, що 12 грудня 2020 року він отримав поштове відправлення управління патрульної поліції в Полтавській області, з якого дізнався про те, що інспектор Пашко А.С. 30 липня 2020 року відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки на виклик. Того ж дня інспектор без його присутності та без надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката виніс щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова складена не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем роботи позивача, всупереч вимогам ст. 276 КУпАП та п. 2 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 року N 1395.

В порушення вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП копію цієї постанови інспектор на адресу його місця проживання не направив, що позбавило його права на її оскарження.

Він категорично не погодився й з фактом скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відтак дії інспектора вважає неправомірними, а складену постанову - необґрунтованою, винесеною з порушенням його права на захист.

21 липня 2020 року він рухався на автомобілі «Volvo», номерний знак НОМЕР_1 , поза межами населеного пункту зі швидкістю приблизно 70 км/год. Зупинився на вимогу працівників поліції, які пред`явили йому претензію про перевищення ним швидкісного режиму руху в населеному пункті більш як на 20 км/год., тобто 75 км/год., з порушенням п. 12.4 ПДР. Працівники поліції хотіли на місці накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн, що він категорично заперечив, зазначивши, що висловлювання поліцейського є лише його припущенням, та зажадав відкладення розгляду справи з метою реалізації права на захист. Вказав, що відеозапис з приладу «TruCam» не є належним доказом у справі, скільки не має електронно-цифрового підпису.

Розгляд справи відклали на 30 липня 2020 року на 18 год. 00 хв. Проте його захисник був зайнятий в судовому засіданні в м. Києві, а він перебував у відрядженні. Тому 30 липня 2020 року о 17 год. 50 хв. він направив на e-mail УПП клопотання про відкладення розгляду справи та передачу справи на розгляд по місцю його проживання в смт. Згурівка, у чому йому було відмовлено, внаслідок чого він був позбавлений можливості своєчасно оскаржити стягнення до суду, чи сплатити штраф не в подвійному розмірі.

З відеозапису та фотокопій з приладу «TruCam» не вбачається, що його автомобіль рухався у населеному пункті, тому просить визнати протиправними дії працівника поліції Пашко А.С. щодо складання спірної постанови та скасувати її.

У відзиві на позов уповноважений представник відповідача посилається на те, що 21 липня 2020 року екіпажем патрульної поліції під час несення служби по вулиці Київська в с. Циганське за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCam LTІ 20/20», серійний номер ТС001013, було виявлено порушення ПДР України, а саме, водій транспортного засобу «Volvo S 40», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 100 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 50 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Відтак інспектор поліції виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. До постанови як докази долучено фото та відео, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість, з якою він рухався, максимально допустиму швидкість та місце вчинення правопорушення, які додаються до відзиву.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTІ 20/20» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається гачок приладу. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Виробник цього приладу застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом. Тому достовірність інформації може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом.

Перелік засобів вимірювальної техніки затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 № 437, до якого включено засіб вимірювальної техніки «TruCam LTІ 20/20», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197-12. 12.08.2012 виробник приладу видав Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012.

Наказом цього Міністерства від 02.11.2015 № 1362 «TruCam» був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, чим заборонялось його серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак засоби вимірювальної техніки, ввезені до зазначеного терміну та введені в експлуатацію, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Наразі єдиною визначальною вимогою діючого законодавства є необхідність здійснення їх повірки. Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17318, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 18.11.2019 та чинного до 18.11.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTІ 20/20», серійний номер ТС001013, був придатним до застосування на момент фіксації порушення.

На місці розгляду справи позивач був ознайомлений з його правами, що підтверджується матеріалами відео фіксації. Розгляд справи було перенесено за клопотанням позивача для забезпечення права на захист, про що було вручено повідомлення. У призначений час позивач не з`явився на розгляд справи. О 17 год. 59 хв. На електронну адресу УПП в Полтавській області від нього надійшло клопотання про перенесення розгляду справи та направлення його за місцем його проживання. Причина перенесення - зайнятість у судовому засіданні. Проте жодних доказів не надав. Тому інспектором клопотання було відхилене як необґрунтоване та розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Наступного дня 31.07.2020 копію постанови було направлено рекомендованим листом за адресою АДРЕСА_2 . Проте позивач, знаючи що розгляд справи щодо нього відбувався 30.07.2020, поцікавився результатами розгляду лише 15.09.2020.

Автомобіль позивача рухався в межах населеного пункту. Відповідно до відповіді служби автомобільних доріг України, яка додається, дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», що позначає розташування с. Циганське в межах автодороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, знаходиться на відмітці км. 318+300 та км. 320+500. Перед ними, з урахуванням існуючої дорожньої обстановки, розміщені дорожні знаки «5.70 «Фото-, відео фіксування порушення ПДР».

Позовна вимога щодо визнання дій інспектора при винесенні постанови неправомірними є необґрунтованою, оскільки не його дії, а рішення у формі постанови породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

На всі звернення ОСОБА_1 було надано відповіді рекомендованими листами. Таким чином з боку відповідача не було порушено жодне із прав позивача.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що інспектор Пашко А.С. допустила ряд порушень закону. Зокрема при проведення фіксації швидкості його автомобіля в оскаржуваній постанові не навела жодного доказу його вини. Швидкість руху, зазначена в постанові, не відповідає інформації швидкості руху відеозапису. Працівник поліції не надав йому можливості скористатися послугою захисника.

Зі змісту постанови вбачається, що він рухався зі швидкістю 75 км/год., перевищивши встановлені обмеження швидкості руху на 25 км/год. В той же час, у відзиві відповідач зазначає про перевищення обмеження швидкості руху на 50 км/год. Отже надані докази (постанова, фото та відеофіксація) містять протиріччя та є суперечливими.

Фіксація швидкості автомобіля проводилася з руки (рук) всупереч приписам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що на рухомий автомобіль «Volvo S 40», номерний знак НОМЕР_1 , наведено ціль та протягом приблизно двох секунд здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam LTI20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким він керував.

Відповідач не надав жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким здійснювалось вимірювання швидкості руху.

Зібраними доказами не підтверджуються обставини щодо руху його транспортного засобу саме в зоні дії дорожнього знаку «Населений пункт», з перевищенням швидкості руху понад 20 км/год. Надана відповідачем інформація щодо розміщення дорожнього знаку «5.70» станом на 16 листопада 2018 року є застарілою. Докази про наявність цього дорожнього знаку станом на 21 липня 2020 року в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідач до відзиву на позов надав оптичний диск із запису з місця події, який підпадає під визначення електронного доказу (ст. 99 КАС України), який має бути засвідчений електронним цифровим підписом або повинен бути наданий суду в оригіналі, що також передбачає на ньому, серед іншого, ознак цифрового підпису автора.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.01.2020 позивачу поновлено строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, серії ДП18 № 330753 від 30.07.2020.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.02.2021 справу передано Згурівському районному суду Київської області для розгляду.

Ухвалою Згурівського районного суду від 15.03.2021 витребувано від Згурівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію постанови постанова ДП 18 № 330753, яка надійшла до суду 30.03.2021.

В судове засідання сторони повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, позивач направив письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю, відповідач інспектор Пашко А.С. направляла заяву про розгляд справи за її відсутності до Полтавського районного суду Полтавської області, позов не визнає повністю, відповідач Управління патрульної поліції в Полтавській області - суб`єкт владних повноважень про причини неявки не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні аргументів позивача та доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, а саме, що 30.07.2020 інспектор взводу № 2 роти № 1 БУПП в Полтавській області Пашко А.С., яка є уповноваженою на те посадовою особою, винесла щодо Литвишка Ю.А. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП № 330753 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та наклала адміністративне стягнення у розмірі 255,00 грн за те, що ОСОБА_1 21.07.2020 о 9 годині 39 хвилин по вулиці Київська, 24 в с. Циганське Полтавської області, керуючи транспортним засобом «Volvo S 40», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Це порушення ПДР України було виявлено за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху «TruCam LTІ 20/20», серійний номер ТС001013. Копію постанови надіслано рекомендованим листом 31 липня 2020 року (а.с.12 - копія постанови).

Не погоджуючись із зазначеною вище постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи дії інспектора поліції протиправними та з метою відновлення порушеного права позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 8 ч. 1 статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі за ч. 1 ст. 122.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ч. 2 ст. 9 КУпАП).

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП у редакції, чинній станом на 30 липня 2020 року, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Суд враховує, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У постанові зазначено, що автомобіль марки «Volvo S 40», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, рухався у населеному пункті зі швидкістю 75 км/год. Вимірювання швидкості здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості руху «TruCam LTІ 20/20», серійний номер ТС001013.

Перелік засобів вимірювальної техніки затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 № 437, до якого включено засіб вимірювальної техніки «TruCam LTІ 20/20», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № УЗ 197-12. 12.08.2012 виробник приладу видав Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012.

Наказом цього Міністерства від 02.11.2015 № 1362 «TruCam» був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, чим заборонялось його серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак засоби вимірювальної техніки, ввезені до зазначеного терміну та введені в експлуатацію, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Наразі єдиною визначальною вимогою діючого законодавства є необхідність здійснення їх повірки. Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17318, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 18.11.2019 та чинного до 18.11.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTІ 20/20», серійний номер ТС001013, був придатним до застосування на момент фіксації порушення.

Позивач зазначає, що фіксація швидкості автомобіля проводилася з руки (рук) інспектора, всупереч приписам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», та в цей момент видно значне дрибіжання приладу «TruCam». Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким він керував.

Із матеріалів справи суд вбачає, що швидкість руху автомобіля, зазначена в постанові, не відповідає інформації швидкості руху із відеозапису, відповідно до якого «measured speed: 100 km/h» - виміряна швидкість: 100 км/год. У відзиві відповідач Пашко А.С. також зазначає про перевищення позивачем обмеження швидкості руху на 50 км/год.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи.

Посилання позивача на те, що працівник поліції не надав йому можливості скористатися послугою захисника, спростовуються його заявою від 21 липня 2020 року та повідомленням від 21 липня 2020 року про запрошення до підрозділу патрульної поліції на 30 липня 2020 року (а.с.35-36 - копії заяви та повідомлення).

Відповідач також надав належні докази щодо руху автомобіля у межах населеного пункту (а.с.52-55 - копія відповіді служби автомобільних доріг та витягу із картки).

Проте суд визнає неналежним доказом оптичний диск із запису з місця події, який підпадає під визначення електронного доказу, на чому наполягає позивач, враховуючи, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» (ст. 99 КАС України). Натомість цей доказ не відповідає зазначеним вимогам.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, оскільки відповідач в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав належних, допустимих та безспірних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, отже спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутності складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідач не надав жодних доказів щодо способу закріплення приладу «TruCam», яким здійснювалось вимірювання швидкості руху. Відтак не підтвердив законність його використання.

Швидкість руху автомобіля, зазначена у постанові серії ДП18 № 330753, не відповідає зафіксованій швидкості руху приладом «TruCam». Отже ці докази містять протиріччя та є суперечливими, що відповідач не спростував.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 420,40 грн (а.с.11 - квитанція). Отже до стягнення із суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 210,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог, зокрема про визнання протиправними дій працівника поліції щодо винесення постанови, вбачається за необхідне відмовитиз наступних підстав.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами 1-3 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП.

Пункт 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395) закріплює, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пункт 4-5 розділу III Інструкції № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи, що відповідачем здійснено розгляд справи про адміністративні правопорушення відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 7, 122, 247, 251, 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6, 7, 9, 19, 20, 77, 90, 242, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 2 роти № 1 БУПП в Полтавській області Пашко Аліни Сергіївни про скасування постанови про накладення до адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 330753 від 30 липня 2020 року, винесену інспектором взводу № 2 роти № 1 БУПП в Полтавській області Пашко Аліною Сергіївною про накладення адміністративного стягнення по справі по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути із Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 210 (двісті десять) грн 20 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її складення.

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідачі Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектор взводу № 2 роти № 1 БУПП в Полтавській області Пашко Аліна Сергіївна,вулиця Кременчуцька, 2В село Розсошенці Полтавського району Полтавської області, 38751.

Повне судове рішення складене 8 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Н.О. Денисенко