Справа № 520/15197/2020
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р.Справа № 520/15197/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача Куракіна С.Ю.,

представника відповідача Гусаченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю"БЕЛВІТ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.12.20 року по справі № 520/15197/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"БЕЛВІТ"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправними дій,визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Белвіт" (далі суб`єкт господарювання, заявник, ТОВ, підприємство, Товариство) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області про: 1) визнання протиправними дій головного державного інспектора відділу експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області Александрової Лідії Юріївни, службове посвідчення № 2038, з приводу складання Акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020 та з приводу прийняття оскаржуваного Припису № ХК17975/2038/АВ/П від 04.08.2020; 2) визнання протиправним та скасування у повному обсязі Припису №ХК 17975/203 8/АВ/П від 04.08.2020.

В обґрунтування позову зазначив, що інспекційне відвідування проведено з порушенням норм діючого законодавства. Наголошував, що за таких умов дії з приводу складання акта інспекційного відвідування та дії з приводу складання припису є протиправними. Крім того, стверджував, що відображені у приписі порушення є вигаданими, безпідставними і необґрунтованими, оскільки сформульовані без належного з`ясування усіх обставин.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що суд першої дійшов хибного висновку зазначаючи, що 03.08.2020 працівником Управління (а саме державним інспектором Александровою Лідією Юріївною, службове посвідчення № 2038) стосовно заявника розпочато проведення заходу державного нагляду (контролю), позаяк проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) було розпочато саме 28.07.2020 (з моменту пред`явлення інспектором направлення та службового посвідчення), а не з 03.08.2020.

Крім того, зазначає, що посилання суду на правову позицію зазначену в справі №820/3941/17 є помилковим, оскільки неналежним чином досліджено обставини справи, які виникли між позивачем та відповідачем по справі №520/15179/2020. Предмет позову в справі №820/3941/17 не збігається з предметом позову по справі №520/15179/2020, а отже не може бути застосована у даній справі.

Також, зазначає, що посилання суду на правову позицію зазначену в справі №440/1933/19 від 31.07.2020 є помилковим, оскільки в даній справі мова йде про оскарження підстави проведення інспекційного відвідування, а не проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування.

Вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ч.12 ст.4 Закону №877), а висновок суду щодо відхилення доводів позивача є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи.

Вказує, що висновок суду щодо дотримання працівником Управління під час проведення заходу державного нагляду (контролю) норм визначених п.8 Порядку №823 є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи, а зроблений внаслідок неповного з`ясування обставин справи.

Крім того, зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019, який за твердженням суду першої інстанції є спеціальним підзаконним актом, що регулює порядок проведення перевірки з питань дотримання дисципліни с сфері охорони праці. Однак, суд залишив поза увагою той факт, що цей Порядок не встановлює тривалості саме проведення позапланового заходу. Поряд із цим, у Законі №877, як акті вищої юридичної сили ніж Порядок, затверджений КМУ, встановлений чіткий строк проведення позапланового заходу для суб`єктів малого підприємництва два робочі дні. Відтак, Порядок №823 не може застосовуватись всупереч Закону №877, оскільки взагалі не регулює питання тривалості саме позапланового заходу, що чітко визначено положеннями ч.4 ст.6 цього Закону.

Вважає, що всі докази та доводи апелянта, які свідчать про складання акта та припису день в день, а також порушення процедури складання акта та припису, який визначений Порядком про здійснення контролю №823 суд першої інстанції проігнорував, що призвело до помилкового висновку, який не відповідає обставинам справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на аналогічні підстави, викладені в позовній заяві. При цьому, апеляційна скарга містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.03.2021 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Белвіт" пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу юридичної особи, значиться у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 40038443.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ТОВ "Белвіт" зареєстроване за адресою: 61030, Харківська обл., місто Харків, вул. Сидоренківська, буд. 3.

12.03.2020 на адресу Головного управління Держпраці у Харківській області надійшло письмове звернення гр. ОСОБА_1 колишнього найманого працівника Товариства з приводу проведення перевірки за фактом відмови керівника ТОВ Белвіт ОСОБА_2 надати звільненому працівникові трудову книжку разом із випискою наказу про звільнення, а також за фактом відмови у виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки 2016-2019 років. За текстом цього звернення виникнення конфлікту між роботодавцем і найманим працівником, котрий полягав у звинуваченні в крадіжці 3,5 млн. грн., спонукало найманого працівника до звільнення з роботи.

Листом Державної служби України з питань праці надано погодження на проведення заходу державного нагляду (контролю) за зверненням гр. ОСОБА_1 колишнього найманого працівника Товариства від 12.03.2020.

Наказом Головного управління від 27.07.2020 №1154 відносно ТОВ Белвіт (код ЄДРПОУ - 40038443, юридична адреса: 61030, м. Харків, вул. Сидоренківська, 3, фактична адреса: 61161, м. Харків, вул. Якіра, 96) призначено позаплановий захід державного нагляду (контролю) за зверненням від 12.03.2020 гр. ОСОБА_1 колишнього найманого працівника Товариства.

Доказів оскарження цього наказу і втрати юридичної сили цим правовим актом індивідуальної дії до матеріалів справи не подано.

На реалізацію приписів даного наказу, Управлінням видано направлення на проведення заходу нагляду (контролю) від 27.02.2020 №02.02-03/1898, у тексті якого міститься рукописний текст про пред`явлення працівником Управління службового посвідчення, вручення працівником Управління направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю), проведення перевірки 03.08.2020р.-04.08.2020р. засвідчений прізвищем ОСОБА_2 та особистим підписом, що співпадає із прізвищем керівника Товариства.

03.08.2020 працівником Управління (а саме державним інспектором Александровою Лідією Юріївною, службове посвідчення № 2038) розпочато проведення заходу державного нагляду (контролю).

Результати цього заходу оформлені Актом інспекційного відвідування №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020р. (далі - Акт).

Актом встановлено недотримання Товариством дисципліни у сфері охорони праці, а саме порушення: пункту 2.5 глави 2 Інструкції 58; частини 2 ст. 30 Закону України № 108; частини п`ятої ст. 79 КЗпП; частини п`ятої ст. 80 КЗпП; частини першої та другої ст. 115 КЗпП, частини першої ст. 24 Закону України №108; частини четвертої ст. 115 КЗпП, ст. 21 Закону України №504; частини першої ст. 116 КЗпП; частини першої ст. 47 КЗпП; частини першої ст. 128 КЗпП; статті 129 КЗпП; частини 1 ст. 142 КЗпП.

Із посиланням на Акт працівником Управління 04.08.2020 складено припис про усунення виявлених порушень № ХК17975/2038/АВ/П (далі Припис), яким зобов`язано керівника ТОВ Белвіт ОСОБА_2 усунути встановлені порушення в строк до 04.09.2020р.

04.08.2020 Акт і Припис направлені заявникові, 04.08.2020 заявник подав до Управління зауваження на Акт, які листом Управління від 10.08.2020 №27/8084/02.02/12-10/8140 відхилені.

Скаргою від 14.08.2020 позивачем оскаржено Припис в адміністративному позасудовому порядку, скаргою від 18.08.2020 оскаржено в адміністративному позасудовому порядку дії працівника Управління з приводу проведення заходу державного нагляду (контролю), за наслідками якого складено Акт.

Вказані скарги відхилені рішеннями Управління, оформленими листом від 17.08.2020 №27/8567/27/8687/02.02/12-10/9751.

Не погодившись із діями працівника Управління з приводу проведення заходу державного нагляду (контролю) та Приписом, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, інспекційне відвідування провів в межах норм діючого законодавства, порушення позивачем норм законодавства про працю зафіксовані в акті інспекційного відвідування та складено припис щодо усунення виявлених порушень згідно наданих повноважень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Процедура проведення Головним управлінням Держпраці у Харківській області перевірки стану додержання законодавства про працю визначена Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі Закон №877).

Відповідно до ст. 1 Закону №877 заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Згідно ч.4 ст. 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІV Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі та Законом України від 08.09.2004 № 1986 Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві.

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в ч. 1 ст. 6 Закону № 877. Відповідно до цієї норми, серед інших, підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Так, на підставі звернення гр. ОСОБА_1 від 12.03.2020 року, у якому остання просила провести перевірку ТОВ «БЕЛВІТ» щодо порушень підприємством у відношенні заявниці норм трудового законодавства викладених у зверненні на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), уповноваженою особою відповідача видано наказ про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «БЕЛВІТ» №1154 від 27.07.2020 року та направлення №02.02-03/1898 від 27.07.2020 року. Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що підстава для реалізації контрольних повноважень відповідає ч.1 ст.6 Закону №877, відтак у відповідача були наявні законодавчо визначені повноваження для призначення контрольного заходу у відношенні ТОВ «БЕЛВІТ». Посадові особи суб`єкта владних повноважень під час призначення контрольного заходу та складання розпорядчих документів у відношенні ТОВ «БЕЛВІТ» діяли на підставі та в межах наданих Законом №877 повноважень.

Відмовляючи в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправними дій головного державного інспектора відділу експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_3 , службове посвідчення № 2038, з приводу складання Акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020 та з приводу прийняття оскаржуваного Припису № ХК17975/2038/АВ/П від 04.08.2020, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вірно застосував у спірних правовідносинах норми матеріального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1-4 ст.7 Закону №877 передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення). Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Дослідивши належним чином засвідчену копію направлення №02.02-03/1898 від 27.07.2020 року, судом встановлено, що підстава проведення перевірки: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) №3870/2.2/12-20 від 11.06.2020; питання, що підлягають контролю: додержання вимог законодавства про працю; тип заходу - позаплановий захід державного нагляду (контролю), номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід - наказ Головного управління Держпраці у Харківській власті від 27.07.2020 №1154; строк дійсності направлення: з 28.07.2020 в строк Значений ст. 6 Закону №877.

28.07.2020 року реалізовуючи контрольні повноваження інспектор ОСОБА_3 вийшла за фактичною адресою ТОВ «БЕЛВІТ» м. Харків, вул. Якіра, 96, що зазначена заявницею гр. ОСОБА_1 у ії зверненні від 12.03.2020 року. ОСОБА_3 пред`явлено своє службове посвідчення та направлення на проведення контрольного заходу директору ОСОБА_2 .

Копію направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) №02.02-03/1898 від 27.07.2020 року вручено директору ТОВ «БЕЛВІТ» ОСОБА_2 під особистий підпис 28.07.2020 року, про що міститься запис на другому аркуші направлення.

Відповідно до абз.5 ч1 ст.6 Закону №877 перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Одночасно, на виконання абз.5 ч.1 ст.6 Закону №877 копія погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) №3870/2.2/12-20 від 11.06.2020 - пред`явлена 28.07.2020 року директору ТОВ «БЕЛВІТ».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про пред`явлення письмового документа не може бути визнана тотожній вимозі про передачу (вручення) копії письмового документа.

Більш того, абз.5 ч.1 ст. 6 Закону №877 не визначено, що копія погодження має бути вручена керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання перед початком здійснення заходу контролю.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, які узгоджуються з вимогами Закону №877, що копія погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю) №3870/2.2/12-20 від 11.06.2020 повинна та була пред`явлена об`єкту відвідування, але надання (вручення) копії зазначеного погодження не передбачено законом.

Директором ТОВ «БЕЛВІТ» не надано журнал реєстрації перевірок об`єкта господарювання для внесення запису про здійснення заходу державного контролю. За таких обставин 28.07.2020 року запис не міг бути внесений до відповідного журналу.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.6, ст.10 Закону №877 суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення державного контролю (нагляду) щодо себе.

Директор ТОВ «БЕЛВІТ» не скористався визначеним правом, контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, перевірка проведена, її результати оформлено актом.

Щодо строку проведення позапланової перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за приписами пунктів 2 і 4 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" (далі - Порядок про здійснення контролю № 823) звернення працівника про порушення законодавства про працю є підставою для проведення саме інспекційного відвідування.

Вимоги п.8 Порядку про здійснення контролю №823 працівником Управління у спірних правовідносинах дотримані, службове посвідчення пред`явлено керівнику Товариства, направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) вручено керівникові Товариства, перевірка проведена з урахуванням письмових побажань керівника Товариства.

Визначена п.9 Порядку про здійснення контролю №823 тривалість заходу державного нагляду (контролю) у 10 робочих днів не порушена.

Сплив строку проведення державного заходу нагляду (контролю) не визначений діючим законом України у якості підстави для нескладання акту перевірки. Крім того, складання адміністративним органом за наслідками проведеного заходу нагляду (контролю) Акту у розумні строки і навіть після закінчення строку проведення перевірки об`єктивно не може сприйматись у якості безумовної підстави для остаточного висновку про незаконність перевірки.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20.12.2019 по справі №820/3914/17.

Відповідно до п.17 Порядку про здійснення контролю №823 акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Пунктом 10 Порядку про здійснення контролю №823 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право, зокрема: ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

28.07.2020 року отримавши направлення №02.02-03/1898 від 27.07.2020 року директор ТОВ «БЕЛВІТ» ОСОБА_2 повідомив інспектору Александровій Л.Ю. про те, що останній не встигне надати документи необхідні для проведення позапланової перевірки у зв`язку із тим, що він відбуває у відрядження з 29.07.2020 (середа) по 31.07.2020 року (п`ятниця) згідно наказу (розпорядження) №14 від 28.07.2020 року, копію якого надав інспектору Александровій Л.Ю.

Судом першої інстанції досліджено належним чином копію направлення, яке було надано відповідачем разом із відзивом на адміністративний позов та яке міститься у матеріалах справи та констатовано, що у тексті згаданого направлення міститься рукописний текст про перенесення проведення перевірки 03.08.2020 - 04.08.2020 року засвідчений ОСОБА_2 та його особистим підписом, отже твердження апелянта стосовно відсутності у направленні такого напису не відповідає дійсності та спростовується наявним у матеріалах справи направленням.

У зв`язку із зазначеними обставинами, для забезпечення можливості суб`єкту господарювання надати документи для якісного проведення позапланової перевірки позапланова перевірка ТОВ «БЕЛВІТ» була проведена 03.08.2020 - 04.08.2020 року, що відповідає інформації викладеній в акті перевірки №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020 року.

Документи необхідні для проведення позапланової перевірки були надані ТОВ «БЕЛВІТ» 03.08.2020 року у приміщенні Головного управління Держпраці у Харківській області, за результатами дослідження яких, на підставі п.6 ст.7 Закону №877, посадовою особою відповідача складено акт за результатами здійснення позапланового заходу №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 затверджено форми документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів. Зазначений наказ є чинним.

Уніфікована форма акта оприлюднена на офіційному сайті Державної служби з питань праці та Управління Держпраці.

Відтак, акт №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020, складений посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області за результатами здійснення позапланового заходу, за формою затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 який є чинним, відповідає йому за змістом, а тому відповідає вимогам чинного законодавства України.

З огляду на вищенаведене, посилання апелянта на не відповідність складеного посадовою особою акта уніфікованій формі колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

При цьому дії службової особи щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

Отже, оскільки оскаржувані позивачем дії посадової особи відповідача по складанню акту перевірки на момент звернення з цим позовом до суду не порушують прав, свобод або інтересів позивача, на підставі наведених вище обставин вимоги позивача, щодо визнання дій посадової особи відповідача по складанню акту не підлягають задоволенню.

У зв`язку з неможливістю особистого вручення два примірники акта направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом у ньому та з повідомленням про вручення №386.

Згідно ч. 7 ст.7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ч. 8 ст.7 Закону №877 припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

На підставі зазначеного, посадовою особою відповідача 04.08.2020 року складено припис про усунення виявлених порушень №ХК17975/2038/АВ/П. Таким чином, припис складений посадовою особою у межах строку визначеного ч.7 ст.7 Закону №877.

В силу правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Проте, доводи апелянта в частині «вчинення посадовою особою ОСОБА_3 протиправних дій» не підтверджені належними доказами у розумінні ст.73-76 КАС України, а отже не відповідають обставинам фактичної дійсності.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та вірно встановив, що дії головного державного інспектора відділу експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області ОСОБА_3 , службове посвідчення № 2038, з приводу складання Акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК17975/2038/АВ від 04.08.2020 та з приводу прийняття оскаржуваного Припису № ХК17975/2038/АВ/П від 04.08.2020 є правомірними, отже позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування у повному обсязі Припису №ХК 17975/203 8/АВ/П від 04.08.2020, колегія суддів зазначає наступне.

У Акті перевірки містяться судження адміністративного органу - Управління - про вчинення Товариством низки порушень, а саме: пункту 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93; далі - Інструкція №58) - перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 з наказами від 29.09.2015 № 2 Про прийом на роботу за сумісництвом та наказу від 31.03.2020р. № 9-К Про припинення трудовою договору) не була ознайомлена під розписку в особовій картці працівника типової форми № П-2, яка взагалі на підприємстві відсутня (далі Епізод №1); ч.2 ст.30 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995р. №108/95-ВР - роботодавцем не було забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Згідно розрахункових листків ОСОБА_5 нарахована заробітна плат зa видами нарахувань: за жовтень 2019 року нараховано за видами нарахувань: оклад по дням (22 днів) 4500,00 грн. Всього нараховано - 4500,00 грн. Утримано: військовий збір - 67.50 грн., ПДФО - 810.00 грн. Всього утримано - 877,50 грн. До виплат 3622,50 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за жовтень 2019 року ОСОБА_4 виплачено 05.11.2019 року в сумі 10384,50 грн.; за листопад 2019 року нараховано за видами нарахувань, оклад по дням (21 днів; - 4500,00 грн. Всього нараховано - 4500,00 грн. Утримано військовий збір 67,50 грн., ПДФО 810,00 грн. Всього утримано 877,50 грн. До виплати: 6762,00 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту га бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, робітну плату за листопад 2019 року ОСОБА_4 виплачено 29.11.2019 року в сумі 10384,50 грн.; за грудень 2019 року нараховано за видами нарахувань оклад по дням (21 днів) 4500,00 грн. Всього нараховано - 4500,00 грн. Утримано військовий збір - 67,50 грн., ПДФО - 810,00 грн. Всього утримано - 877,50 грн. До виплати - 10318,00 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатною проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за грудень 2019 року ОСОБА_5 виплачено 20.12.2019 року в сумі 4450,00 грн. та 28.12.2019 року в сумі 9490,50 грн.; за січень 2020 року нарахована за видами нарахувань оклад по дням (21 днів) 5300,00 грн.; індексація - 834,49 грн. Всього нараховано 6134,49 грн. Утримано військовий збір - 92.02 грн., ПДФО - 1104,21 грн. Всього утримано 1196,23 грн. До виплати 488,26 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за січень 2020 року ОСОБА_4 виплачено 24.01.2020 року в сумі 4450,00 грн. та 11.02.2020 року в сумі 14524,42 грн. (далі Епізод №2); ч.5 ст.79 Кодексу законів про працю України - перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 надана основна щорічна відпустка (наказ від 24.02.2020 № 3-К) з 24.02.2020 по 10.03.2020 року на підставі особистої заяви від 24.02.2020 року, тобто працівник не був повідомлений про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні (далі Епізод №3); ч.5 ст. 80 Кодексу законів про працю України - зафіксовано факт ненадання щорічної відпустки повної тривалості протягом двох років підряд. Так, працівнику ОСОБА_1 за період роботи на підприємстві з 20.09.2015 року по 24.02.2020 року не надавалася щорічна відпустка (далі Епізод №4); ч.1 ст.115, ч.2 ст.115 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст.24 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995р. №108/95-ВР - виплата заробітної плати проводиться не регулярно в робочі дні, рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, згідно розрахункових листків ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за видами нарахувань: за жовтень 2019 року нараховано за видами нарахувань оклад по дням (22 днів) 4500,00 грн. Всього нараховано - 4500,00 грн. Утримано військовий збір 67,50 грн., ПДФО - 810,00 грн. Всього утримано 877,50 грн. До виплати 3622,50 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за жовтень 2019 року ОСОБА_1 виплачено 05.11.2019 року в сумі 10384,50 грн.; за листопад 2019 року нараховано за видами нарахувань - оклад по дням (21 днів) 4500,00 грн. Всього нараховано 4500,00 грн. Утримано військовий збір - 67,50 грн. ПДФО - 810,00 грн. Всього утримано 877,50 грн. До виплати - 6762,00 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за листопад 2019 року ОСОБА_1 виплачено 29.11.2019 року в сумі 10384,50 грн.; за грудень 2019 року нараховано за видами нарахувань - оклад по дням (21 днів) - 4500,00 грн. Всього нараховано - 4500,00 грн. Утримано військовий збір - 67,50 грн., ПДФО 810,00 грн. Всього утримано 877,50 грн. До виплати: -10318,00 грн.; Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за грудень 2019 року ОСОБА_1 виплачено 20.12.2019 року всього у сумі 4450,00 грн. та 28.12.2019 року в сумі 9490,50 грн.; за січень 2020 року нарахована за видами нарахувань оклад по дням (21 днів) 5300,00 грн., індексація 834,49 грн. Всього нараховано - 6134,49 грн. Утримано військовий збір - 92,02 грн., ПДФО - 1104,21 грн. Всього утримано - 1196,23 грн. До виплати: 488,26 грн. Проте, згідно звіту про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту та бухгалтерської довідки від 31.03.2020 року, заробітну плату за січень 2020 року ОСОБА_1 виплачено 24.01.2020 року в сумі 4450,00 грн. та 11.02.2020 року в сумі 14524,42 грн.; за лютий 2020 року борг за працівником на початок місяця - 23353,74 грн., нараховано за видами нарахувань оклад по дням (15 днів) - 397500 грн.; оплата відпускних - 1077,96 грн. Всього нараховано - 5052,96 грн. Утримано військовий збір - 75,79 грн.: ПДФО - 909,53 грн. Всього утримано 985,32 грн. До виплати: 4067,64 грн., борг за працівником на кінець місяця 33810,52 грн. Виплати заробітної плати за лютий 2020 року ОСОБА_1 не проводилися; за березень 2020 року борг за працівником на початок місяця - 33810,52 грн.. нараховано за видами нарахувань компенсація відпускних 16528,72 грн. Оплата відпускних - 1616,94 грн. Всього нараховано - 18145,66 грн. Утримано: військовий збір - 272.18 грн., ПДФО - 3266,22 грн. Всього утримано - 3538,40 грн. До виплати: 14607,26 горн. Виплати заробітної плати за березень 2020 року ОСОБА_1 не проводилася (далі за текстом Епізод №5); ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України Про відпустки від 24.03.1995р. №108/95-ВР - заробітну плата працівникам за весь час щорічної відпустки не виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, згідно наказу від 24.02 2020 року ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку терміном на 15 календарних днів з 24.02.2020 року по 10.03.2020 року. Заробітна плата за весь час відпустки нарахована (до виплати) згідно розрахункового листка за лютий 2020 року - 867,76 грн., і згідно розрахункового листка за березень 2020 року - 1301,64 грн. Всього нараховано (до виплати) - 2169,40 грн., але станом на 04.08.2020 року не виплачено (далі Епізод №6); ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому ви підприємства, установи, організації, не провадиться в день звільнення. Так, при звільненні ОСОБА_1 31.03.2020 року (наказ від 31.03.2020 № 9-К) виплата всіх сум, що належать їй від підприємства в розмірі 14607,00 грн. станом на 04.08.2020р. не проведена (далі Епізод №7); ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України - при звільненні ОСОБА_1 31.03.2020р. (наказ від 31.03.2020р. №-к) трудова книжка не видана під особистий підпис у книзі обліку руху трудових книжок. Згідно наданих письмових пояснень адміністрацією підприємства, комісією у відсутністю ОСОБА_1 11.03.2020р., проведена інвентаризація справ, які знаходяться у ОСОБА_1 . Згідно акту про інвентаризацію справ, складеного комісією у складі директора ОСОБА_2 , бухгалтера ОСОБА_6 , вантажника ОСОБА_7 , затверджено директором ОСОБА_2 11.03.220р. в переліку знайдених документів трудова книжка ОСОБА_1 не знайдена (далі Епізод №8); ч.1 ст.128 Кодексу законів про працю України - загальний розмір усіх відрахувань перевищує дванадцять процентів кожній виплаті заробітної плати. Так, згідно розрахункового листа за лютий 2020 року, борг за працівником на початок місяця: 23353,74 грн., нараховано за видами нарахувань: оклад по дням (15 днів) - 3975.00 грн.; оплата відпускних - 1077,96 грн. Всього нараховано - 5052,96 грн. Утримано військовий збір - 75,79 грн.: ПДФО - 909,53 грн. Всього утримано 985,32 грн. До виплати: 4067,64 грн., борг за працівником на кінець місяця 33810,52 грн. Виплати заробітної плати за лютий 2020 року ОСОБА_1 не проводилися. В порушення частини 1 ст. 128 КЗпП розмір відрахувань перевищує дванадцять процентів, а саме проведено 4067, 64 грн., що складає 100 % заробітної плати (далі Епізод №9); ст.129 Кодексу законів про працю України - згідно розрахункового листа за березень 2020 року, борг за працівником на початок місяця - 33810,52 грн., нараховано за видами нарахувань компенсація відпускних 16528,72 грн. Оплата відпускних - 1616,94 грн. Всього нараховано - 18145,66 грн. Утримано: військовий збір 272,18 грн., ПДФО - 3266,22 грн. Всього утримано - 3538,40 грн. До виплати: 14607,26 грн. Виплати заробітної плати за березень 2020 року ОСОБА_1 не проводилася, борг за працівником на кінець місяця: 19203,26 грн. В порушення ст. 129 КЗпП України, відрахування в сумі 14607,26 грн. проведені з компенсацією за невикористану відпустку (далі Епізод №10); ч.1 ст.142 Кодексу законів про працю України - трудовий розпорядок на підприємстві не визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку. Правила внутрішнього розпорядку не затверджені трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації на основі типових правил (далі Епізод №11).

Згідно з п.2.5 глави 2 Інструкції №58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма №П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995р. №277 (v0277202-95), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Згідно наказу від 29.09.2015 № 2 «Про прийом на роботу» ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера ТОВ «БЕЛВІТ» за сумісництвом з 29.09.2020 року. Згідно наказу від 31.03.2020 № 9-К «Про припинення трудового договору» головний бухгалтер ОСОБА_1 звільнена з посади головного бухгалтера за прогул, п. 4 ст. 40 КЗпП України, на підставі акту від 31.03.2020 року.

Посадовою особою відповідача встановлено, що ОСОБА_1 з вищезазначеними наказами не ознайомлена під розписку в особовій картці працівника типової форми № П-2 (особова картка працівника типової форми № П-2 ОСОБА_1 на підприємстві відсутня).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що особова картка №П-2 на ОСОБА_1 відсутня у зв`язку з тим, що вказаний працівник не передав її згідно з актом інвентаризації справ від 11.03.2020р., а перед звільненням з підприємства забрав із собою, оскільки оскаржений Припис не підтверджує скоєння керівником ТОВ Белвіт ОСОБА_2 усвідомленого винного діяння, котре б призвело саме до такого стану виконання чинного законодавства, а спрямований виключно на виправлення виявлених недоліків, які могли настати в тому числі з причини скоєння протиправних винних діянь іншими особами, зокрема і головним бухгалтером Товариства.

Також, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч.2 ст.30 Закону України Про оплату праці роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 усупереч функціональним обов`язкам за посадою головного бухгалтера належним чином не здійснювала забезпечення бухгалтерського обліку витрат та оплати праці на Товаристві, що і спричинило виплату заробітної плати вище від окладу за посадою, а також фактичне нарахування власної винагороди за працю у розмірі, який не відповідає розрахунковим відомостям, оскільки у разі реального існування таких обставин, відповідальним за їх настання є насамперед та службова (посадова) особа Товариства, котра згідно з приписами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні обтяжена обов`язком належного ведення бухгалтерського обліку.

Таким чином, у цій частині оскаржений Припис спрямований на усунення тих недоліків, котрі були створені головним бухгалтером Товариства і керівник Товариства зобов`язаний усунути ці недоліки безвідносно до ступеня, а також взагалі власної причетності до появи цих недоліків.

Згідно з ч.5 ст.79 Кодексу законів про працю України конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Так, згідно наказу від 24.02.2020 № 3-К ОСОБА_1 надана основна щорічна відпустка з 24.02.2020 по 10.03.2020 року на 15 календарних днів, проте з наказом остання не ознайомлена під особистий підпис, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_1 у графі «з наказом (розпорядженням) ознайомлений» наказу №3-К.

Тобто, працівник не був повідомлений про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні, як того вимагають приписи ч.5 ст.79 Кодексу законів про працю України.

За доводами апелянта, конкретний період надання щорічної відпустки ОСОБА_8 з директором ТОВ Белвіт не погоджувався, 20.02.2020р. працівником складена заява про відпустку за 2019р. з 24.02.2020р. по 10.03.2020р., дата підписання цієї заяви - 24.02.2020р. є недостовірною, наказ про надання відпустки №З-К не був наданий працівникові на ознайомлення у зв`язку з відсутністю на роботі вже з 21.02.2020р.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки Товариством визнані обставини не проведення із працівником завчасного погодження періоду майбутньої щорічної відпустки.

Згідно з ч.5 ст.80 Кодексу законів про працю України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Так, працівнику ОСОБА_8 за період роботи на підприємстві з 29.09.2015 по 24.02.2020 не надавалась щорічна відпустка.

За доводами апелянта, використання права на відпустку залежить від волі працівника, оскільки відсутній правовий механізм примусового направлення працівників у відпустку.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки Товариством визнані обставини не надання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд і відмови працівника від відпустки за процедурою завчасного погодження часу відпочинку.

Відповідно до ч.1 ст.115 та ч.2 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За доводами позову невиплата заробітної плати працівникові за лютий 2020р. і за березень 2020р. зумовлена виключно зловживаннями самого працівника протягом жовтня 2019р. - січня 2020р., що спричинило надмірну переплату.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки оскаржений Припис не підтверджує скоєння керівником ТОВ Белвіт ОСОБА_2 усвідомленого винного діяння, котре б призвело саме до такого стану виконання чинного законодавства, а спрямований виключно на виправлення виявлених недоліків, які могли настати в тому числі з причини скоєння протиправних винних діянь іншими особами, зокрема і головним бухгалтером Товариства.

Згідно з ч.4 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст.21 Закону України Про відпустки працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

За доводами апелянта, раптова відпустка найманого працівника унеможливила проведення виплат, а зайві виплати з винагороди за працю у 33810,52 грн. значно перевищують грошовий еквівалент оплати часу відпочинку у режимі відпустки.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки оскаржений Припис не закріплює вини керівника ТОВ Белвіт ОСОБА_2 саме у такому стані виконання закону, а спрямований на виправлення недоліків у застосуванні закону, настання яких об`єктивно може бути спричинено і протиправними винними діями інших учасників суспільних відносин.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Так, при звільненні ОСОБА_1 31.03.2020 року (наказ від 31.03.2020 № 9-К) виплата всіх сум, що належать їй від підприємства, в розмірі 14607,26 грн. станом на 04.08.2020 року не проведена.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що останнім робочим днем ОСОБА_1 була календарна дата - 31.03.2020р., після 31.03.2020 року по теперішній час ОСОБА_1 не зверталася до підприємства ТОВ Белвіт з вимогою про розрахунок, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 прийнята на роботу у Товариство на посаду головного бухгалтера за сумісництвом згідно з наказом №2 від 29.09.2015р.

У тексті зауважень від 04.08.2020 №1/21 заявник у порядку ч.1 ст.78 КАС України фактично визнає ті обставини, що цей працівник з 24.02.2020р. по 10.03.2020р. знаходився у відпустці, а 24.02.2020р. подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 11.03.2020р. (а.с.34-36).

Отже, у період 11.03.2020р.-31.03.2020р. найманий працівник на роботу не виходив.

Згідно з наказом №9-к вказаного працівника звільнено на підставі п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із прогулом, що мав місце 31.03.2020р.

Таким чином, Товариством як роботодавцем було змінено хронологічну послідовність вирішення питань про припинення трудових відносин і замість поданої раніше заяви про звільнення за власним бажанням, про яку Товариству було відомо з 24.02.2020р., вчинено волевиявлення про звільнення за прогул 31.03.2020р.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За доводами апелянта, ОСОБА_1 не передала свою трудову книжку та книгу обліку трудових книжок згідно акту інвентаризації справ новому бухгалтеру Товариства - ОСОБА_6 і взагалі не з`явилася на роботі, підприємство не мало змогу видати їй трудову книжку під розпис.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки оскаржений Припис не закріплює вини керівника ТОВ Белвіт ОСОБА_2 саме у такому стані виконання закону, а спрямований на виправлення недоліків у застосуванні закону, настання яких об`єктивно може бути спричинено і протиправними винними діями інших учасників суспільних відносин.

Згідно з ч.1 ст.128 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

За доводами апелянта, Товариством виявлено борг працівника по винагороді на оплату праці, у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 у жовтні 2019р.-січні 2020р. перераховувала собі заробітну плату у розмірі понад оклад за посадою. Заявник лише здійснив залік зустрічних однорідних вимог та не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за лютий 2020р. і за березень 2020р.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки положення Кодексу законів про працю України та Закону України Про оплату праці не передбачають правових підстав для застосування механізму заліку зустрічних однорідних грошових вимог у сфері оплати праці найманого робітника.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з ст.129 Кодексу законів про працю України не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

За доводами апелянта, Товариство здійснило залік зустрічних однорідних вимог та не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за лютий 2020р. і за березень 2020р., у зв`язку з чим відрахування перевищують 20 %.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки положення Кодексу законів про працю України та Закону України Про оплату праці не передбачають правових підстав для застосування механізму заліку зустрічних однорідних грошових вимог у сфері оплати праці найманого робітника.

За ч.1 ст. 142 Кодексу законів про працю трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

За доводами апелянта, трудовий розпорядок на підприємстві ТОВ БЕЛВІТ визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку. Правила внутрішнього трудового розпорядку TOB Белвіт не були надані при позаплановому заході державного нагляду (контролю) у зв`язку з тим, що головний бухгалтер ОСОБА_1 не передала їх згідно з Актом інвентаризації справ новому бухгалтеру ОСОБА_6 . Проте, на даний час правила внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві ТОВ Белвіт поновлені.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки оскаржений Припис не закріплює вини керівника ТОВ Белвіт ОСОБА_2 саме у такому стані виконання Закону, а виправляє недоліки у застосуванні Закону, які могли настати в тому числі з винних діянь інших осіб, зокрема і головного бухгалтера.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів зауважує, що відображені в Акті судження адміністративного органу мають стосунок до випадку існування трудових відносин між заявником та ініціатором звернення гр. ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч.7 ст.7 та ч.8 ст.7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував з достатньою повнотою, скоєне діяння кваліфікував правильно, норму закону визначив належну, положення норм права витлумачив вірно, унаслідок чого склав Припис №ХК 17975/2038/АВ/П від 04.08.2020 року на законних підставах, який за змістом та наслідками виявлених ТОВ «БЕЛВІТ» порушень відповідає обставинам фактичної дійсності.

Таким чином, припис складений посадовою особою відповідача в межах повноважень, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є законним та не підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі позивач також вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. На думку скаржника, таке порушення призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Адміністративною справою незначної складності (малозначна справа), згідно з п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України, є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною першою ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до положень ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно п.2 ч.6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Встановивши характер спірних правовідносин та предмет доказування в даній справі судом було встановлено, що розгляд даної категорії справи не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, а зворотного представником позивача не наведено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив розгляд справи в порядку спрощеного провадження за наявними в ній матеріалами без виклику учасників справи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 27 серпня 2019 року у справі № 826/7244/18, відповідно до якої бажання сторін у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, висловлені ними в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення справи до розгляду з викликом її учасників.

Колегія суддів також наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 10.07.2019 у справі №804/639/18 та 20.12.2019 у справі №820/3914/17, від 23.04.2020 у справі №814/2850/17,

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана перевірка призначена і проведена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"БЕЛВІТ" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року по справі № 520/15197/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 08.04.2021 року