Справа № 308/2625/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/2625/21 пров. № А/857/6177/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року (головуючого судді Деметрадзе Т.Р. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 02 хв. в м. Ужгород) у справі №308/2625/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 26.02.2021 звернулася в суд з позовом до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 в якому просить затримати громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат Канівець Олександр Петровича представник громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки Юсеф Леббал подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що рішення начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Чопського прикордонного загону Курдельчук С. про примусове повернення з України Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , яке йому вручено 25.02.2021 у присутності перекладача, ним не виконано фізично, оскільки по теперішній день затриманий і знаходиться в пункті тимчасового тримання іноземців в м.Чоп, також в рішенні про примусове повернення не вказано строк повернення. Зазначає, що у Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 є закордонний паспорт з українською візою, посвідка на тимчасове проживання, також є кошти щоб самостійно виїхати з України. Звертає увагу, що органом державної прикордонної служби не надано доказів про прийняття рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну відповідача, відтак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно частини 17 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та призначено провести розгляд справи в режимі відеоконференції із Господарським судом Закарпатської області.

Однак, сторони в судове засідання Восьмого апеляційного адміністративного суду та Господарського суду Закарпатської області не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 24.02.2021 громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в районі 235 прикордонного знаку, близько 1500 метрах до лінії державного кордону, на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 », при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб, на неодноразові законні вимоги прикордонного наряду зупинитися вдався до втечі.

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 24.02.2021 громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 при собі документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не було, своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон», українською мовою не володіє, потребує послуги перекладача, бажає давати пояснення англійською мовою.

Відповідно до протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.02.2021 ОСОБА_1 під час огляду виявлено та вилучено для тимчасового зберігання мобільний телефон, павер банк, usb шнур, одна купюра номіналом п`ять євро, п`ять сувенірних монет.

Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства Чопського прикордонного загону від 25.02.2021 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , фактичне місце перебування в Україні: АДРЕСА_1 , про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, також не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України та вже намагався незаконно потрапити до країн ЄС.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є вірними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону № 3773-VI).

Частиною 1 та 4 статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами статті 289 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Стаття 9 Закону України «Про державний кордон» встановлює, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач має закордонний паспорт з українською візою, посвідку на проживання в Україні, копії яких додав до апеляційної скарги та має кошти щоб самостійно виїхати з України є необґрунтованими, оскільки 24.02.2021 громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в районі 235 прикордонного знаку, близько 1500 метрах до лінії державного кордону, на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 », при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку в складі групи осіб, на неодноразові законні вимоги прикордонного наряду зупинитися не реагував, вдався до втечі, відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 24.02.2021 Юсеф Леббал при собі документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не мав, своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон», та протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.02.2021 Юсеф Леббал підтверджує наявність мобільного телефону, павер банку, usb шнуру, одної купюри номіналом п`ять євро, п`ять сувенірних монет.

Рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства Чопського прикордонного загону від 25.02.2021 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апелянт не підтверджує того, що не ухилятиметься від виконання рішення суду про його повернення до країни походження, оскільки оригінал паспорту до компетентного органу не надавався, а так само не був наданий до суду першої інстанції.

В той же час, пунктами 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, а посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів зауважує, що за наданою апелянтом копією паспорту, копією посвідки на тимчасове проживання не можливо ідентифікувати особу, оскільки копії є нечіткими.

Крім того, не надання як відповідним органам, так і суду, оригіналу паспорту відповідача не дає змогу встановити дійсну наявність такого паспорту, що відповідно дало б право відповідачу самостійно виконати рішення щодо залишення ним території України. Такий документ відповідачем належним чином як було встановлено судом вище до суду першої інстанції та прикордонному органу не представлено.

Додатково колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури видворення щодо відповідача.

Колегія суддів наголошує на тому, що принциповим моментом в розглядуваній справі є затримання відповідача за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і наявні визначені статтею 289 КАС України підстави для затримання громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 / ОСОБА_2 /, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців починаючи з часу фактичного затримання, судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім цього, судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до частини 19 статті 289 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Згідно пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2021 року у справі №308/2625/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль