Справа № 520/3414/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 квітня 2021 року № 520/3414/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в припиненні/призупиненні виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ПН НОМЕР_1 ) у зв`язку зі скасуванням протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №129 від 29.05.2019 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.02.2016 р. № відкритою за адресою АДРЕСА_3 - у період з 12 квітня 2016 року по теперішній час - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за інвалідністю з 12 квітня 2016 року по теперішній час.

В обґрунтування позову позивач зазначив, у зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до Харківської області. З 2016 року позивача взято на облік , як внутрішньо переміщену особу, позивач є інвалідом 2 групи. Проте відповідач за весь час проживання не виплачував пенсію з підстав, не передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 09.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач ухвалу отримав, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Через канцелярію суду 29.03.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на Протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №129 від 29.05.2019 року, яким було призупинено виплату з 01.09.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач є пенсіонером за інвалідністю, що підтверджується копією довідки № 984226 серії 12 ААА. (а.с.13-14)

Згідно копії довідки від 08.02.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою в якій просив повідомити причини невиплати йому пенсії за весь період проживання у м. Харків.

Листом від 10.12.2020 № 10096-16113/5-02/8-2000/20 повідомлено про те, що виплата пенсії припинена на підставі на підставі протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №129 від 29.05.2019 року, а саме: не було підтверджено факту проживання за адресою фактичного проживання.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058-IV).

Приписами ч. 3 ст. 4, ст.5 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону №1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Так, конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, - це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас, положення Закону № 1058-IVне передбачають такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації. Інших передбачених Законом №1058-IV підстав зупинення виплати позивачу пенсії відповідачем під час судового розгляду справи не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала ст.14 Конвенції, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. п. 51-54).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

За таких обставин, суд вказує про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати позивачеві пенсії за весь час перебування у м. Харків та, як наслідок, про зобов`язання нарахувати та виплатити належну позивачеві пенсію та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 12.042016 р.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі №805/402/18, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

Стосовно вимоги позивача допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

У силу ч. ч. 1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 77, 78, 246, 257, 258, 263, 255, 295 371 Кодексу адміістративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в припиненні/призупиненні виплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ПН НОМЕР_1 ) у зв`язку зі скасуванням протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №129 від 29.05.2019 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.02.2016 р. № відкритою за адресою АДРЕСА_3 - у період з 12 квітня 2016 року по теперішній час.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за інвалідністю з 12 квітня 2016 року по теперішній час.

Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 квітня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.