Справа № 200/2286/21-а
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. Справа№200/2286/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (місцезнаходження: 84206, Донецька область, м.Дружківка, вул. Машинобудівників, 64, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити недоплачену суму разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (далі відповідач, Управління), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги у розмірі 9944,00 грн;

- стягнути з Управління на користь позивача суму у розмірі 4000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна протиправною бездіяльністю відповідача у нездійснені нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував до 05 серпня 2020 року на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як інвалід III групи. В квітні 2020 року отримав одноразову грошову допомогу до 5 травня, як інвалід внаслідок війни III групи у розмірі 3160,00 грн.

05 серпня 2020 року позивач отримав II групу інвалідності, тому 01.02.2021 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як інваліду II групи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо сплачених сум.

Відповідач відмовив у проведенні нарахування та виплати за заявою позивача, тому вважаючи бездіяльність відповідача протиправною звернувся з даним позовом до суду.

Позов мотивовано протиправністю відмови відповідача, за наявності у позивача права на одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2020 році саме як інваліду внаслідок війни ІІ групи та виплату належних позивачу сум у розмірі нижче, ніж визначено Законом №3551 - XII.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що позивачу, як особі, що перебувала на обліку в Управлінні як інвалід III групи (до 05.08.2020 року) було сплачено разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 3160,00грн за 2020 рік на його особовий рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Після проведеної виплати у 2020 році як інваліду III групи, позивачу було встановлено II групу як інваліду внаслідок війни, тому підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як інваліду війни II групи відсутні.

Разом з цим, відповідач зазначає, що сума сплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як інваліду внаслідок війни III групи є нижчою, ніж мала бути виплачена.

Так, відповідачем наведено розрахунок сум, які належали до сплати позивачу в 2020 році: 1638,00 грн х 7 = 11466,00грн 3160,00 грн = 8306,00 грн недоплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік, де: 1638,00 грн мінімальна пенсія за віком для 3 групи інвалідності; 7 мінімальна пенсія за віком станом на 01.01.2020 року; 3160,00 грн виплачена Управлінням разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік.

Тобто, відповідач вважає необґрунтованою вимогу позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити щорічну разову допомогу до 5 травня за 2020 рік в сумі 9944,00грн та вважає належною суму для донарахування та виплати - 8306,00грн.

Крім цьому, відповідач не погоджується з вимогами про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди.

З урахуванням вищенаведеного відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.33-51).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.15-17).

З 01 лютого 2018 року позивач мав статус інваліда внаслідок війни III групи, про що свідчить посвідчення Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 01 лютого 2018 року № 397572 (а.с.50).

08 квітня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради виплачено позивачу як інваліду внаслідок війни III групи щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 3160,00 гривень, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком відповідно до Постанови КМУ від 19.02.2020 року № 112, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 04.02.2021 року № 0.215/1017/21 та платіжним дорученням від 08.04.2020 року №1356 (а.с.12). Дана обставина сторонами не заперечується.

13 серпня 2020 року позивач отримав статус інваліда внаслідок війни II групи про що свідчить посвідчення Управління соціального захисту населення Дружківської міської від 13.08.2020 року Б № 397572 та довідка Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 03.02.2021 року № -0.217/958/21 (а.с.9, 18).

01 лютого 2021 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради із заявою щодо здійснення виплати щорічної разової грошової допомоги як інваліду II групи за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за вирахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 3160,00 грн (а.с.53).

08 лютого 2021 року Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради скерувало на адресу позивача листа за № 0.2191/1119/21, в якому повідомило, що позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги як інвалід війни ІІІ групи, а з 05.08.2020 року як інвалід війни ІІ групи та є особою, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (зі змінами). Станом на 08.04.2020 року позивачу, як інваліду III групи, було правомірно сплачено у 2020 році разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 3160,00 грн, в порядку та розмірах визначених Кабінетом Міністрів України (а.с.10-11).

Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності відмови відповідача у нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги як інваліду II групи за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплаченої суми як інваліду внаслідок війни III групи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановляння зразкового рішення.

Згідно частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховним Судом розглянуто зразкову справу №440/2722/20 за позовом особи до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати особі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити особі недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 залишено без змін рішення Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20.

Як убачається зі змісту рішення Верховного Суду 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20, це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Обставинами зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, є: (а) особа має статус особи з інвалідністю війни, має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; (б) відповідачем є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат); (в) предметом спору є розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році. На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, може впливати подальша зміна законодавства, що регулює ці правовідносини.

У справі що розглядається судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, на якого поширюються пільги, передбачені, в тому числі статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради із заявою про нарахування та виплату йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни ІІ групи за 2020 рік, оскільки таку допомогу йому виплачено у розмірі меншому, ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на що відповідачем відмовлено позивачу у здійсненні такої виплати.

Отже, з огляду на встановлені обставини та предмет спору, адміністративна справа №200/2286/21 є типовою справою, оскільки відповідає ознакам зразкової справи №440/2722/20.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 року у зразковій справі №440/2722/20 зазначив, зокрема, що відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 13 якого встановлено пільги особам з інвалідністю внаслідок війни.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» вказану норму статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тобто, діючим на час спірних правовідносин законодавством встановлено, що виплата допомоги до 5 травня є разовою і проводиться щорічно до 5 травня поточного року, у розмірах визначених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, в залежності від групи інвалідності, яку має особа на дату виплати.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що 08 квітня 2020 року відповідач нарахував та виплатив позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду внаслідок війни III групи в сумі 3160,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на дату проведення виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, позивач мав статус інваліда внаслідок війни III групи.

Отримання позивачем в подальшому статусу інваліда внаслідок війни II групи, не може бути підставою для проведення перерахунку раніше виплачених сум, оскільки виплата є разовою і проводиться у строки до 5 травня поточного року за умови наявності в такої особи станом на дату виплати відповідного статусу та групи інвалідності.

Ураховуючи, що до 5 травня 2020 року позивач не мав статусу інваліда внаслідок війни II групи, тому підстави для перерахунку та виплати у квітні 2020 року щорічної разової допомоги до 5 травня 2020 році в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком були відсутні.

Таким чином, відповідач у відповідності до приписів діючого законодавства правомірно нарахував і виплатив позивачу у квітні 2020 року щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду III групи 3160,00 грн.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги у розмірі 9944,00 грн задоволенню не підлягають.

Разом з цим, обґрунтовуючи позов позивач також вказує на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у квітні 2020 року у розмірі нижчому, ніж визначено Законом №3551 - XII.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, з метою захисту належних позивачу прав, вважає необхідним перевірити доводи позивача щодо розміру сум щорічної разової грошової допомоги до 5 травня виплачених позивачу у квітні 2020 року.

Як зазначалось судом на момент нарахування та виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги та на дату звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок допомоги, діяла стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю III групи - 7 мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 року також були врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України визначалось, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України делеговано повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4120,00 гривень; II групи - 3640,00 гривень; III групи - 3160,00 гривень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018 (3393/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним Кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1-247/2018 (3393/18) відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону №3551 у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах:

- інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком;

- інвалідам II групи - вісім мінімальних пенсій за віком;

- інвалідам III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові №112 від 19 лютого 2020 року установив, що у 2020 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 особам з інвалідністю внаслідок війни здійснюється у розмірах: I групи - 4120 гривень, II групи - 3640 гривень, III групи - 3160 гривень, тобто у розмірах менших, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Отже, на час нарахування та виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551 і Постанова Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112, а Закон №3551, який має вищу юридичну силу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 (провадження №Пз/9901/14/20), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021.

За таких обставин позивач мав право на отримання у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону №3551 у редакції Закону №367-XIV.

В силу Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" мінімальна пенсія з 01 січня 2020 року складала 1638,00 грн., а тому щорічна разова допомога до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком у 2020 році мала бути виплачена позивачу в розмірі 11466,00 грн.

Натомість, судом встановлено, що позивач отримав зазначену соціальну виплату в розмірі 3160,00 грн, розраховану відповідачем у розмірах встановлених Постановою КМУ від 19 лютого 2020 року №112.

Тобто, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу суму щорічної разової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону №3551 у редакції Закону №367-XIV.

Відповідач у відзиві на позов навів розрахунок суми яка належала до сплати позивачу у 2020 році, яким фактично визнав проведення виплати у 2020 році у неналежному розмірі (1638,00 грн х 7 = 11466,00грн 3160,00 грн = 8306,00 грн недоплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік, де: 1638,00 грн мінімальна пенсія за віком для 3 групи інвалідності; 7 мінімальна пенсія за віком станом на 01.01.2020 року; 3160,00 грн виплачена Управлінням разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік).

Таким чином, оскільки позивач мав право на отримання у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня як інвалід III групи у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону №3551 у редакції Закону № 367-XIV, а відповідач здійснив таку виплату у розмірі нижчому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо виплати належних сум у нижчому розмірі.

Враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд вважає за можливим вийти за межі позовних вимог та визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі меншому семи мінімальних пенсій за віком та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, враховуючи приписи статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 139,241-246, 250, 255, 262, 263, пп. 15.5 п. 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати і виплатити недоплачену суму разової грошової допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, передбаченою статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі меншому ніж сім мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (місцезнаходження: 84206, Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників, 64, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, передбаченою статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяті днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.

Суддя Т.О. Шувалова