Справа № 160/600/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року Справа № 160/600/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
15.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 13.09.1976 по 13.06.1977 року; з 14.11.1977 по 16.06.1978 року; з 26.12.1978 по 03.08.1981 року; з 23.08.1982 по 19.08.1985 року; з 23.10.1991 по 20.03.1992 року; з 23.03.1992 по 30.11.1994 року; з 01.12.1994 по 01.04.1996 року; з 23.12.2000 по 20.06.2001 року; з 14.11.2007 по 04.01.2008 року, з 16.01.2008 по 10.01.2009 року, та час догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення останнім 3-річного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 13.09.1976 по 13.06.1977 року; з 14.11.1977 по 16.06.1978 року; з 26.12.1978 по 03.08.1981 року; з 23.08.1982 по 19.08.1985 року; з 23.10.1991 по 20.03.1992 року; з 23.03.1992 по 30.11.1994 року; з 01.12.1994 по 01.04.1996 року; з 23.12.2000 по 20.06.2001 року; з 14.11.2007 по 04.01.2008 року, з 16.01.2008 по 10.01.2009 року, та час догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення останнім 3-річного віку;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про наявний страховий стаж;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 довідку про наявний страховий стаж згідно заяви від 03.08.2020
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.08.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу довідки про її страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги. Проте листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.08.2020 № 0400-0328-8/6777444 позивачу відмовлено у видачі довідки про наявний страховий стаж у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу який визначає право на призначення тимчасової державної соціальної допомоги, тобто не менше 15 років. Відповідачем не враховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 13.09.1976, оскільки в наданих позивачем документах про трудовий стаж прізвище останньої не збігається з прізвищем зазначеним у свідоцтві про народження та паспорті.
Відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача згідно наданих документів та вимог чинного законодавства складає 14 років 08 місяців 29 днів.
Позивач не погоджується з діями відповідача що слугувало підставою звернення з адміністративним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
11.03.2021 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те що прізвище в документах про трудовий стаж не збігається з прізвищем позивача вказаного у свідоцтві про народження та паспорті, а отже зарахувати період роботи згідно трудової книжки немає законних підстав.
На думку відповідача, останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а отже свободи або законні інтереси позивача не є порушеними, а його вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
03.08.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про видачу довідки про її страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.08.2020 № 0400-0328-8/6777444 позивачу відмовлено у видачі довідки про наявний страховий стаж у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу який визначає право на призначення тимчасової державної соціальної допомоги, тобто не менше 15 років. Відповідачем не враховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 13.09.1976, оскільки в наданих позивачем документах про трудовий стаж прізвище останньої не збігається з прізвищем зазначеним у свідоцтві про народження та паспорті.
Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась з позовом до суду.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Постановою № 1098 затверджено Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Цей порядок визначає механізм призначення у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу та її виплати.
Як встановлено судом позивачем разом із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж додано:
- паспорт серії НОМЕР_1 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 16.01.2002 на ім`я « ОСОБА_1 » українською, та « ОСОБА_1 » російською мовами;
- свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 29.12.1960 на ім`я « ОСОБА_1 » українською мовою;
- трудову книжку від 13.09.1976 на ім`я « ОСОБА_1 » російською мовою.
Суд звертає увагу, що анкетні дані викладені у трудовій книжці на ім`я « ОСОБА_1 » заповнена тільки російською мовою, дані ПІБ українською мовою відсутні.
Отже з системного аналізу викладеного можна зробити висновок, що прізвище, ім`я та по батькові викладені у трудовій книжці російською мовою не є тотожними прізвищу, імені та по батькові викладені у паспорті позивача російською мовою, а саме є відмінність в написанні прізвища « ОСОБА_3 » (рос.) - у паспорті, « ОСОБА_4 » (рос.) - у трудовій книжці.
Пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою КМУ від 12 серпня 1993 № 637 передбачено, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтво про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлений у судовому порядку.
Суд роз`яснює позивачу, що встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється розділом ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України». Питання встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів а є повноваженнями виключно загальних місцевих судів.
Для встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів, зокрема, трудової книжки, ОСОБА_1 необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України» про встановлення факту, що має юридичне значення.
Отже, при наданні відповіді позивачу посилання пенсійного органу на п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою КМУ від 12 серпня 1993 № 637 є таким що відповідає фактичним обставинам справи.
Відмова пенсійного органу у наданні довідки про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючий особі є законною, оскільки позивач не надала до пенсійного органу відомості про наявний у неї страховий стаж не менший 15 років.
Окрім трудової книжки на ім`я « ОСОБА_1 » (рос), позивачем як до пенсійного органу так і до суду не надано додаткових документів підтверджуючих її страховий стаж не менше 15 років.
Отже, у зв`язку з відсутністю підтвердження необхідного, згідно вимог чинного законодавства, 15-ти річного страхового стажу роботи, надати довідку про наявний страховий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, немає законних підстав.
Суд вказує, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів роботи та часу догляду за малолітньою дитиною та зобов`язати відповідача вчинити певні дії є передчасними, оскільки позивачем не надавалось пенсійному органу рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення належності трудової книжки ОСОБА_1 , інших доказів на підтвердження позовних вимог також не надано, а отже відмова відповідача зарахувати спірні періоди роботи є правомірною згідно висновків суду зазначених вище.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись 9, 77, 139, 241-243, 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко