Справа № 480/5589/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року Справа №480/5589/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5589/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якій просила:

- стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14462,68 грн.;

- стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2018 по день подання даного позову 25.08.2020 в розмірі 213 647,84 грн.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 09.11.2020 у справі №480/5589/20 відповідача - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції замінено на належного відповідача - державна установа «Конотопський виправний центр (№130)".

Ухвалою суду від 21.12.2020 до участі у справі у якості співвідповідача залучено - Державну установу "Шосткинська виправна колонія (№66)".

Після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 12.01.2021 позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду, 01.02.2020 позивач надав суду у т о ч н е н и й адміністративний позов (а.с.93-96), в якому визначено належного відповідача - Державну установу "Шосткинська виправна колонія (№66)". Також у т о ч н е н о п о з о в н і в и м о г и, у зв`язку з чим позивач просить:

- стягнути з Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 3440,91 грн.;

- стягнути з Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2018 по день подання первісного позову 25.08.2020 в розмірі 213 647,84 грн.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 02.02.2021 продовжено розгляд справи № 480/5589/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визнано належним відповідачем по даній справі Державну установу "Шосткинська виправна колонія (№66)".

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Державної установи «Шосткинська виправна колонія (№66)» №59/ОС-18 від 14.05.2018р. «Про особовий склад» у відповідності із Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та Закону України «Про національну поліцію» її було звільнено з посади старшого сержанта внутрішньої служби, молодший інспектор відділу охорони, у зв`язку із скороченням штатів. На момент звільнення, відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, що згідно довідки № 76 за 2018 рік становить 14462,68 грн. У липні 2020 року позивач звернулася із заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з вимогою виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно та отримала відповідь, в якій зазначено, що грошова компенсація виплачується лише за наявності коштів, а їх на ці цілі станом на 12.08.2020, установі н виділено. Позивач вважає, що така позиція відповідача суперечить нормам діючого законодавства. А у зв`язку з тим, що при звільненні з нею проведено не повний розрахунок також просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Одночасно зазначила, що в ході розгляду справи відповідач 28.12.2020 лише частково здійснив погашення заборгованості в сумі 11021,77 грн. А тому, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 3440,91 грн. (14462,68грн. - 11021.77грн. = 3440,91грн.).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував повністю (а.с.110-116), зазначивши, що відповідно до первісного позову позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 14462,68 грн. згідно довідки №76 від 2018 р., яка (як стверджує відповідач) на той час ще не була остаточною (!!!), у ній вказана приблизна сума до виплати. При цьому, вже у 2019 році державною установою «Шосткинська виправна колонія (№66)» був здійснений позивачу перерахунок (довідка №76 від 14.05.2019 р.) речового майна згідно до Порядку №578 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. Державною установою «Шосткинська виправна колонія (№66)» в добровільному порядку (18 грудня 2020 р. платіжне доручення М297) була п о в н і с т ю в и п л а ч е н а г р о ш о в а к о м п е н с а ц і я за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 у розмірі 11021,77 грн. згідно заяви позивача від 29.10.2019 р. Згідно довідки №76 від 14.05.2019 р. нарахована сума складала 11189,61 грн. з них вирахували 1,5% військового збору = 11021,77 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені з 14.05.2018 року по день подання первісного позову 25.08.2020 відповідач зазначив, що зазначена вимога є безпідставною, оскільки грошова компенсація за неотримане речове майно не входять до складу заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст. 116 ,117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звільнилася в травні 2018 р., а в суд звернулася 26.08.2020 р. Так як компенсація за належні до видачі предмети речового майна безпосередньо пов`язана з проходженням позивачем публічної служби та звільненням з неї, то для захисту прав в даному випадку встановлений місячний строк, який позивач пропустила. Клопотання про поновлення строку не подавала.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№ 66)" від 14.05.2018 № 59/ОС-18 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за п.п. 4 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 14.05.2018 (а.с.8).

При звільненні зі служби відповідачем позивачу було видано Довідку №76 від 2018 року про розрахунок належної до виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої розмір компенсації до виплати склав 14462,68 грн. (а.с.9).

29.10.2019 позивач звернулася до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№ 66)" із заявою, у якій просила сплатити заборгованість по виплаті компенсації за належні до видачі предмети речового майна (а.с. 119). Проте на зазначену заяву відповіді не надано, кошти не сплачені.

23.07.2020 ОСОБА_2 звернулася до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції із листом-вимогою, у якій просила сплатити заборгованість по виплаті компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14462,68 грн. (а.с. 10-11).

У відповідь на звернення позивача, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції листом від 10.08.2020 №В-374-20/1060-4.2-22/20 повідомило (а.с.13), що позивачу нараховано грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна при звільненні на загальну суму 14462 грн. 68 коп. та складено відповідну довідку № 76 про виплату грошової компенсації на підставі арматурної картки № 108.

Для отримання бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції був направлений лист до державної установи «Генеральна дирекція Державні кримінально-виконавчої служби України» з проханням виділити додаткові кошти для проведення виплат грошової компенсації за належне до видачі речове майно. На теперішній час бюджетні асигнування на виплату грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні до державної установи «Шосткинська виправна колонія (№66)» не надходили. Виплата грошової компенсації за не отримане речове майно ОСОБА_1 буде проведена в повному обсязі за умови надходжень грошових коштів на рахунки державної установи «Шосткінська виправна колонія (№ 66)».

28.12.2020 Державна установа «Шосткинська виправна колонія (№66)» виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно згідно платіжного доручення від 18.12.2020 № 297 (а.с. 121). У зв`язку із утриманням військового збору у розмірі 1,5 % в сумі 167,84 грн. сума компенсації до виплати склала 11189,61 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" від 14.08.2013 № 578, затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі по тексту - Порядок), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Так, пунктом 23 Порядку визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Відповідно до п. 60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Згідно довідки Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№ 66)" № 76, яка була у 2018 році була видана позивачу на момент звільнення, сума компенсації, яка підлягає виплаті за належні до видачі предмети речового майна складає 14462,68 грн. (а.с. 9).

Вказана сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно 28.12.2020 відповідачем частково погашена, а саме в сумі 11189,61 грн. Так 28.12.2020 Державна установа «Шосткинська виправна колонія (№66)» виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно згідно платіжного доручення від 18.12.2020 № 297 в сумі 11021,77 грн. (а.с. 121). У зв`язку із утриманням військового збору у розмірі 1,5 % в сумі 167,84 грн. сума компенсації до виплати склала 11189,61 грн.

Отже станом на момент винесення рішення сума грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, яка не виплачена ОСОБА_3 становить3273,07 грн.

Разом з цим суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що правильною є сума компенсації вартості неотриманого позивачем речового майна, зазначена у довідці №76 від 14.05.2019, а саме - 11189,61 грн., у зв`язку з тим, що довідка №76 яка видана в 2018 році була н е о с т а то ч на , а сума п р и б л и зн а , оскільки в довідці № 76, яка видана позивачу на момент звільнення не має жодного застереження про те, що вона не остаточна, а сума компенсації приблизна. Крім того, в листі Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 10.08.2020 №В-374-20/1060-4.2-22/20 (а.с.13), зазначено, що у відповідності до Постанови КМУ від 14 серпня 2013 р. № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України» позивачу нараховано грошову компенсацію за належні до видач предмети речового майна при звільненні на загальну суму с а м е - 14462 грн. 68 коп. та складено відповідну довідку № 76 про виплату грошової компенсації на підставі арматурної картки № 108.

Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на абз. 2 п. 22 Порядку, як на підставу невиплати грошової компенсації, у зв`язку з відсутністю коштів, оскільки пункт 22 Порядку регулює порядок виплати грошової компенсації за речове майно не звільненим особам, а тим, хто продовжує службу.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Також, Європейський суд з прав людини у справах "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05.2012 у справі №11/446.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

У рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження відсутності фінансування на виплату такої компенсації та вжиття заходів для здійснення виплати. На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Державна установа "Шосткинська виправна колонія (№66)", як суб`єкт владних повноважень, не довела правомірності невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" у виплаті позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправною, а позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 3273,07 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим суд відмовляє в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 167,84 грн., оскільки, як вже зазначено вище, Державною установою "Шосткинська виправна колонія (№66)" частково виплачено грошову компенсацію, а саме в сумі 11189,61 грн. (з яких 11021,77 грн. перераховано на рахунок позивача (і на цю суму позивачем зменшено позовні вимоги) та 167,84 грн. сума утримання військового збору у розмірі 1,5 %).

Щодо стягнення з Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2018 по день подання первісного позову 25.08.2020 в розмірі 213 647,84 грн., суд дійшов наступного висновку.

Статтею 116 КзпП України передбачено, зокрема, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу тримісячного строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачем не проведений остаточний розрахунок.

Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Предметом спору у даній справі є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу кошти, які підлягали виплаті йому при звільненні. Враховуючи офіційне тлумачення Конституційним судом України положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення таких виплат без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, положення ч.5 ст.122 КАС України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки питання про строки звернення до суду із позовом про стягнення належних при звільненні сум врегульовано спеціальними нормами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2136,48 грн., згідно квитанції від 26.08.2020 №0.0..1 та у сумі 840,80 грн., згідно квитанції від 26.08.2020 №0.0..1.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати позивача в сумі 840,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку - задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" (вул. Івана Скоропадського, 57-А, с. Гамаліївка, Шосткинський район, Сумська область, 41132, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 3273 (три тисячі двісті сімдесят три) грн. 07 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" (вул. Івана Скоропадського, 57-А, с. Гамаліївка, Шосткинський район, Сумська область, 41132, ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець