Справа № 120/8383/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 квітня 2021 р. Справа № 120/8383/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13081-17 від 11.12.2020, яку отримано 18.12.2020. Даною вимогою зобов`язано сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в розмірі 11202,18 грн. На думку позивача, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду від 11.01.2021 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську діяльність), іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Позивач є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність з 21.09.2016 та якій 07.10.2016 встановлено ознаку незалежної професійної діяльності. Згідно із бази даних АІС "Податковий блок" адвокатом ОСОБА_1 05.01.2017 подано заяву за формою №8-ОПП (про ліквідацію або реорганізацію платника податків). Таким чином до адвоката ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок за 2017 рік в сумі 8448,00 грн.

Відповідно до реєстраційних даних позивачем, як особою, яка провадять незалежну професійну діяльність 16.02.2018 подано заяву за формою 5-ОПП та 07.02.2018 подано заяву за формою 1-ЄСВ.

Станом на 26.01.2021 борг по єдиному внеску адвоката - ОСОБА_1 становить 8448,00 грн.

Оскільки, позивач провадить незалежну професійну діяльність, то оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску прийнята в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбаченим чинним законодавством, тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на те, що позивач сама займається адвокатською діяльністю, тобто має достатній рівень знань для представництва своїх інтересів в судових органах та написання та подання позовної заяви. Відповідач вказує на те, що на підтвердження понесених витрат суду не надано договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленні у встановленому порядку.

29.01.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів документів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

В період з 25.08.2016 по 12.06.2017 ОСОБА_1 працювала на посаді юрисконсульта у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни.

21.09.2016 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області № 9 позивач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Однак, заяви про включення її до Єдиного реєстру адвокатів України не подавала, в зв`язку з чим не була включена до вказаного Реєстру і адвокатської діяльності не здійснювала.

Відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 07.10.2016 позивача було взято на облік як платника єдиного внеску в органі доходів та зборів Вінницької об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області - форма 2-ЄСВ.

30.12.2016 ОСОБА_1 подала до Головного управління ДФС України у Вінницькій області заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків - форма 8-ОПП та оригінал довідки Ради адвокатів Вінницької області про те, що ОСОБА_1 не працює адвокатом та не включена в Єдиний реєстр адвокатів у Вінницькій області, зазначена заява зареєстрована в органі фіскальної служби 30.12.2016.

02.01.2018 позивач подала заяву на ім`я Голови ради адвокатів у Вінницькій області про включення до Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі чого вона з 03.01.2018 була включена до Єдиного реєстру адвокатів України та, відповідно, почала здійснювати адвокатську діяльність.

05.02.2018 позивач подала до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області заяву про взяття на облік платника єдиного внеску - Форма №1- ЄСВ і заяву для самозайнятих осіб - Форма №5-ОПП, відповідно до яких основний вид діяльності за КВЕД 69.10 діяльність у сфері права ( індивідуальна адвокатська діяльність).

13.02.2018 позивач надіслала лист на ім`я начальника Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області з проханням видати їй довідку Форми 34 ОПП. 16.02.2018 позивач отримала довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру (34-ОПП).

Таким чином, з січня 2018 року у позивача виник обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Вказані обставини встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №120/1634/19-а, а відтак не потребують доказуванню у відповідності ч. 4 ст. 78 КАС України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №120/1634/19-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф10100-17 від 05.02.2019.

За 2018 рік позивачем було сплачено єдиний внесок в загальній сумі 14181,42 грн, з яких 4352,70 грн були сплачені помилково.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №120/3820/19-а визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо відмови у виконанні заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів. Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області надати органу казначейства висновок про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів у сумі 4352 (чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 70 коп. згідно квитанції №0.7.1 від 24.10.2018.

За 2019 рік позивачем було сплачено єдиний внесок в загальній сумі 11 016,72 грн.

Також за січень 2020 року та вересень 2020 року позивачем сплачено єдиний внесок в загальній сумі 2 078,72 грн, за період з червня по вересень 2020 року в сумі 4 127,18. Єдиний внесок за період з березня по травень 2020 року позивачем не сплачувався відповідно до положень п. 9-10 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

18.12.2020 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13081-17 від 11.12.2020 на суму 11 202,18 грн (борг станом на 30.11.2020).

Не погоджуючись із винесеною вимогою, остання звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

Судом встановлено, що з січня 2018 року у позивача виник обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з огляду на те, що 03.01.2018 вона була включена до Єдиного реєстру адвокатів України та, відповідно, почала здійснювати адвокатську діяльність.

05.02.2019 Головний управлінням ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф10100-17 на суму 1638,12 грн, з огляду на наявність заборгованості з єдиного внеску станом на 31.01.2019.

Вказану вимогу визнано протиправною та скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №120/1634/19-а.

11.12.2020 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-13081-17 на суму 11 202,18 грн, що оскаржується у даній справі. Відповідно оскаржуваної вимоги станом на 30.11.2020 у позивача наявна заборгованість в сумі 11 202,18 грн зі сплати єдиного внеску.

З рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №120/3820/19-а вбачається, що за 2018 рік ОСОБА_1 було сплачено єдиний внесок в загальній сумі 14181,42 грн, з яких 4352,70 грн були сплачені помилково. Так, судом визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо відмови у виконанні заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів. Зобов`язано Головне управління ДПС у Вінницькій області надати органу казначейства висновок про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів у сумі 4352 (чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні 70 коп. згідно квитанції №0.7.1 від 24.10.2018.

Такі обставини встановлені рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №120/3820/19-а та від 09.08.2019 у справі №120/1634/19-а, а відтак не потребують доказуванню у відповідності ч. 4 ст. 78 КАС України.

Щодо сплаченого єдиного внеску за 2019 рік, то судом встановлено, що позивачем здійснено такі сплати:

- за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 21.03.2019;

- за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 08.07.2019;

- за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 17.10.2019;

- за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 28.12.2019.

Щодо сплаченого єдиного внеску за 2020 рік, то судом встановлено, що позивачем здійснено такі сплати:

- за січень - лютий 2020 року - 2078,12 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 13.04.2020.

- за червень 2020 року - 1039,06 грн, що підтверджується квитанцією від 12.08.2020.

- за липень - вересень 2020 року - 3178,12 грн, що підтверджується квитанцією від 17.12.2020.

Щодо періоду з березня по травень 2020 року, то єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем правомірно не сплачувався, з огляду на те, що відповідно до положень п. 9-10 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначені в абзаці першому цього підпункту періоди в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом.

Стосовно періоду з жовтня по листопад 2020 року (заборгованість в оскаржуваній вимозі виникла станом на 30.11.2020), суд вказує наступне.

Порядок та строк сплати єдиного внеску особами, що проводять незалежну професійну діяльність визначено абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Так, оскільки строк сплати єдиного внеску за 4 квартал 2020 року (жовтень, листопад, грудень) є 20.01.2021, тому твердження відповідача про існування заборгованості станом на 30.11.2020 є безпідставними, адже кінцевий строк для такої сплати ще не настав.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13081-17, що сформована Головним управлінням ДПС у Вінницькій області від 11.12.2020, є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 840,80 грн судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до прохальної частини позову, серед іншого, представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги. При цьому, докази понесених витрат подано до суду лише 29.01.2021, без підтвердження їх надіслання відповідачу.

Згідно із ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому проваджені, суд доходить висновку, що питання про розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу необхідно вирішити шляхом постановлення додаткового судового рішення в порядку письмового провадження.

При цьому, суд вважає за необхідне надати відповідачу можливість подати до суду пояснення щодо клопотання позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу з урахуванням поданих доказів 29.01.2021.

До такого висновку суд приходить з огляду на практику Європейського Суду по справі "Алексєєв проти України". Європейський суд у цій справі констатував порушення права заявника на справедливий суд, який на національному рівні був стороною письмового провадження в адміністративному судочинстві, з огляду на порушення принципу рівності сторін, неповідомлення сторони про скаргу, та у в зв`язку з цим неможливістю сторони висловити позицію.

Європейський суд зазначив, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

За наведеного, суд вважає за необхідне надати відповідачу можливість сформувати свою правову позицію щодо піднятого представником позивача питання.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф13081-17 від 11.12.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Розгляд клопотання представника позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу здійснити в порядку письмового провадження, шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Установити відповідачу 5-денний строк з дня вручення рішення для подання до суду пояснень щодо клопотання представника позивача про вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ); Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 43142454, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна