Справа № 237/4412/20
Суддя: Кучко Я. Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 237/4412/20
Номер провадження 2-а/237/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.21 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Курахове Мар`їнського району Донецької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Мар`їнського ВП ГУНП Донецької області про скасування постанови та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Мар`їнського ВП ГУНП Донецької області про скасування постанови та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач зазначає, що 27 листопада 2020 року постановою № 335747 на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за керування мопедом без документів та мотошолома. Позивач із даним рішенням суб`єкта владних повноважень не погоджується та просить його скасувати з огляду на наступне: згідно ч. 2 п. 2. 1 ПДД України відповідні документи при собі повинні мати водії механічних транспортних засобів до яких мопеди не відносяться згідно терміні ПДР України; згідно ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» мотошоломи повинні використовувати тільки водії мотоциклів, ПДР України повинні відповідати цьому закону відповідно до ч. 1 п. 1.1. ПДР України, оскільки Закон має вищу юридичну силу, а ПДР є підзаконним актом. Крім того позивач стверджує, що постанови виписано з грубими порушеннями законодавства, оскільки постанови виписано на капоті поліцейського, а докази позивача та його заперечення до уваги не бралися. У зв`язку з викладеним позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Відповідач свої заперечення проти адміністративного позову виклав у відзиві на позовну заяву в якому зазначає, що в силу вимог ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а водій під час руху на мотоциклі і мопеді повинен бути в застебнутому мотошоломі. Відповідач в м. Красногорівка по вул. Конотопська (Леніна) керував мопедом «Дельта» без шолому та без посвідчення водія чим порушив вимоги п. 2.3. (г), п. 2.1. (а) ПДР України. Розгляд справи працівником поліції було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, під час винесення постанови про адміністартивне правопорушення позивача було ознайомлено з його правами, доведено вимоги законодавства з питань дорожнього руху та заперечення останнього з цих питань не надходили.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, 286 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП суть якого полягає в керуванні ОСОБА_1 27 листопада 2021 року о 14 годині 27 хвилин в м. Красногорівка мопедом «Дельта» без мотошолому та без посвідчення водія відповідної категорії.

Позивачем не оскаржуються обставини справи щодо керування мопедом без мотошолому та посвідчення водія та суть позовної заяви зводиться виключно до незгоди з наданою працівником поліцією юридичною кваліфікацією вчиненого діяння, оскільки позивач вважає, що керування мопедом можливе без мотошолому та без водійського посвідчення.

Положеннями п.п. «а» п. 2.1. ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Законодавче визначення терміну «механічний транспортний засіб» міститься в п. 1.10 ПДР України згідно якого механічним транспортним засобом слід розуміти - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

В силу положень п. 1.10 ПДР України мопедом є двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

Таким чином, оскільки мопед, яким керував позивач, приводиться у рух двигуном внутрішнього згоряння, то він підпадає під категорію механічного транспортного засобу, а відтак на водія вказаного транспорту поширюються вимоги п.п. «а» п. 2.1. ПДР України та позивач зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.

Вказане твердження суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постноаві за № 278/3362/15-к від 01 березня 2018 року в якій суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму належить до механічних транспортних засобів.

Стосовно тверджень позивача щодо наявності суперечностей між Законом України «Про дорожній» та ПДР України в тій частині, що в силу вимог Закону мотошоломи повинні використовувати лише події мотоциклів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі в застебнутому мотошоломі.

В силу вимог ст. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Приписами п. 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

За положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пп. «г» пункту 2.3. ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Як вбачається з вищенаведених норм права ПДР України покладає обов`язок на водія мопеда рухатись у застебнутому мотошоломи, водночас такий обов`язок водія мопеда відсутній у Законі України «Про дорожній рух», як і відсутнє у вказаному законі право водія водія мопеда рухатись без мотошолому.

На думку суду наведені норми права, закріплені в пп. «г» пункту 2.3. ПДР та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» не утворюють між собою колізії, оскільки в них відсутні суперечності щодо регулювання відносин з приводу руху водія у мотошоломі.

Про наявність такої колізії можливо було б вести мову у випадку, якщо б у Законі України «Про дорожній рух» було встановлено, що водій мопеда не зобов`язаний під час рух бути у застебнутому мотошоломі, а в ПДР України була б викладена інакша вимога про обов`язок такого користування.

Порушене позивачем питання стосується не наявності юридичної колізії між двома нормативно-правовими актами, а перебуває в площині питання співвідношення норми права та статті нормативно правового акту та в даному випадку норма права щодо регулювання відносин з користування мотошоломами викладена у відповідних стаття як в Законі України «Про дорожній рух» так і в ПДР України, які не містять між собою протиріч з даного приводу.

Стосовно доводів позивача щодо порушення працівником поліції порядку розгляду справи суд зазначає наступне

Статтею 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З аналізу наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення повинно відбуватися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Доводи позивача про порушення порядку розгляду справи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, а саме матеріалами відеозапису з якого встановлено чітке дотримання працівником поліції процедури розгляду адміністративного матеріали.

Щодо твердження позивача про те, що в даному випадку повинен бути складений протокол про адміністративне правопорушення, а не постанова про накладення адміністративного стягнення у зв`язку з невизнанням позивачем інкримінованого діяння та доводів позивача щодо місця розгляду справи на дорозі суд зазначає наступне.

У частині другі статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 126 розглядають органи Національної поліції.

Приписами ч. 4 ст. 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису)

Згідно правового висновку Верховного суду, викладеного в постанові по справі 310/4817/17 від 27.12.2019 року скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення (в тому числі вище наведене судом положення про розгляд працівниками поліції адміністративних правопорушень за ч. 1,2,3,5,6,8,10,11 ст. 121 КУпАП) передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015). Зі змісту ч. 4 ст. 258 КУпАП вбачаєтсья, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними твердження скаржника про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог статті 268 КУпАП.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах № 286/648/17 (постанова К/9901/23930/18 від 07 грудня 2018 року), № 489/1525/16-а (постанова К/9901/5974/18 від 31 січня 2018 року) та № 681/972/17 (постанова К/9901/17506/18 від 17 травня 2018 року).

Таким чином, оскільки позивачу працівником поліції інкриміновано вчинення правопорушення у сфері дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, розгляд яких віднесено то компетенції органів Національної поліції, суд приходить до висновку, що відповідачем в розумінні ч. 4 ст. 258 КУпАП, правомірно було винесено саме постанову та саме саме за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових і речових доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.п. 1 п. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позової вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки дана постанова відповідає вимогам КУпАП, працівником поліції було дотримано процедуру розгляду адміністративного матеріалу та надано вірну юридичну кваліфікацію діям позивача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісної вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення похідна позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 156, 252, 268, 276, 283, 287, 288, 289 КУпАП, ст..ст. 6,9,72,73,75,77,241,242,244,245 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мар`їнського ВП ГУНП Донецької області про скасування постанови та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення, а постанову про накладення адміністративного стягнення серії № 335747 від 27.11.2020 року залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Я.Ю.Кучко