Справа № 160/1038/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
08 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/1038/20
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Іванової Валерії Михайлівни подану в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/1038/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання незаконними та скасування наказів, треті особи: Національне агентство з питань запобігання корупції, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_2 , Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Зубовича Ігоря Олеговича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Тарасюка Миколи Володимировича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Постернака Андрія Михайловича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Кохан Оксани Григорівни, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_3 , Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Соніча Станіслава Станіславовича про визнання незаконними та скасування наказів,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання незаконними та скасування наказів, треті особи: Національне агентство з питань запобігання корупції, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_2 , Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Зубовича Ігоря Олеговича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Тарасюка Миколи Володимировича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_4 , Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Кохан Оксани Григорівни, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі ОСОБА_3 , Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Соніча Станіслава Станіславовича про визнання незаконними та скасування наказів відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Іванова В.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з ч. 2 ст. 59 КАС України довіреність фізичної особи на ведення справи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з ч. 6 ст. 59 КАС України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 59 КАС України).

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» повноваження адвоката підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства.

Правовий аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що належними доказами на підтвердження повноважень адвоката на надання безоплатної вторинної правової допомоги фізичній особі (в тому числі представництва її інтересів у суді, права підпису та подачі процесуальних документів тощо) є оригінал або засвідчена у визначеному законом порядку копія доручення Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який прийняв рішення про надання зазначеній особі безоплатної вторинної правничої допомоги, та оригінал або засвідчена у визначеному законом порядку копія довіреності на представництво інтересів фізичної особи адвокатом, визначеним у дорученні, посвідчена нотаріально або посадовою особою зазначеного Центру.

Аналогічну правову позицію щодо застосування визначених норм виклав Верховний Суд у своїх ухвалах від 13.12.2019 року справа №136/68/15-ц, від 09.07.2020 року справа №813/2924/17.

Сама по собі довіреність на представництво інтересів фізичної особи адвокатом, визначеним у дорученні без доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, не підтверджує повноважень адвоката на подання апеляційної скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, і на тому, що довіреність повинна бути посвідчена посадовою особою Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 6 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України оригінали документів, зазначені у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Копії документів, які видаються, зокрема, органами державної влади України, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пп. 5.26, 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою та дати засвідчення копії.

Верховний Суд у своїй ухвалі від 21.08.2020 року справа №300/521/19 зробив висновок, що копія довіреності на представництво інтересів фізичної особи адвокатом, визначеним у доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка не засвідчена у визначеному законом порядку, не є належними документом, що підтверджує право особи, яка підписала касаційну скаргу, на вчинення такої дії.

Враховуючи те, що до апеляційної скарги додано копію довіреності на представництво інтересів фізичної особи адвокатом, визначеним у дорученні центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка не містить реквізитів засвідчення її копії, суд апеляційної інстанції враховуючи правові висновки Верховного Суду зробив висновок про відсутність документу на підтвердження повноважень адвоката на подання апеляційної скарги у цій справі від імені ОСОБА_1 .

Слід зауважити, що у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2005 року ухваленому по справі "Смірнова проти України" зробив висновок, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення норм КАС України в редакції чинній з 15.12.2017 року не передбачають повноважень суду для залишення такої апеляційної скарги без руху з наданням часу скаржнику для підтвердження повноважень особи, яка звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Не повернення заяв (скарг) за відсутності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині 1 статті 2 КАС України та свідчить, як зазначалося вище, про нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 підписано лише його представником, так як підпис представника міститься на ксерокопії раніше підписаної Зубом Г.В. апеляційної скарги, без особистого підпису Зуб Г.В., при цьому до апеляційної скарги не додано доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та завіреної у встановленому законом порядку довіреності на представництво інтересів фізичної особи адвокатом, визначеним у такому дорученні, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 підписано представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва, а тому слід вважати такою, що подана особою, яка не має права її підписувати.

З огляду на приписи статей 59, 298 КАС України суд вважає, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 59, 298 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Іванової Валерії Михайлівни подану в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/1038/20 повернути.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 08 квітня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко