Справа № 752/16413/20
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/153/21
У Х В А Л А

05 лютого 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем процесуального строку для звернення до адміністративного суду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Новиченко Галини Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просив суд скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Новиченко Г.М. серії ДП 18 № 266055 від 01.12.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі з проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Через канцелярію суду 03.02.2021 року надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропуск позивачем строку, визначеного ст. 289 КУпАП для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, адже оскаржувана постанова була особисто отримана позивачем 01.12.2019 року, а позов подано лише 19.08.2020 року.

Розглянувши заяву представника відповідача, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2019 року капралом поліції Новиченко Г.М. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 №266055, якою на позивача - ОСОБА_1 накладено штраф за порушення ПДР в розмірі 255,00 грн. та повідомлено позивача, що у разі несплати суми штрафу протягом 15 днів, органами державної виконавчої служби підлягатиме стягненню сума штрафу у подвійному розмірі, а саме - 510,00 грн.

Зі змісту постанови ДП18 №266055 вбачається, що ОСОБА_1 01.12.2019 року власноруч отримав зазначену постанову, що підтверджується його підписом в графі 9 постанови.

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є скасування постанови інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону № 1 капрала поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Новиченко Г.М. серії ДП 18 № 266055 від 01.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Враховуючи предмет спору (оскарження постанови інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону № 1 капрала поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Новиченко Г.М. серії ДП 18 № 266055 від 01.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП), в даному випадку мають застосовуватись приписи ч. 1 ст. 122 КАС України з урахуванням положень ст. 289 КУпАП.

Суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, дотримання строку звернення з позовом, є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана постанова була отримана позивачем 01.12.2019 року, про що свідчить його підпис у її 9 графі.

Окрім того, вказане не заперечено сторонами, зокрема, позивачем, й до того ж вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2020 року, наданого позивачем, котре згідно даних сайту «Судова влада» а апеляційному порядку не оскаржувалось.

Таким чином, днем початку перебігу строку для звернення до суду з даною позовною заявою є 02.12.2019 року, отже, строк на оскарження постанови сплинув 12.12.2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач знав про існування свого порушеного права ще до 25.08.2020 року (дата подання зазначеної позовної заяви до суду).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Суд відзначає, що позивачем заяв про поновлення строку на оскарження подано не було.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою ст. 123 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 243, 248, 294 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону № 1 лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Новиченко Галини Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко