Справа № 520/17963/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 р. № 520/17963/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - Мухи А.І.,

представника відповідача - Красникова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2035 від 10.09.2019 на суму 81448,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач є власником нежитлових будівель, які за вимогами ДК018-2000 належать до класу (код 125) "Будівлі промислові та склади", а факт відповідності належного позивачу нерухомого майна класу Будівлі промислові також підтверджується технічним паспортом. Так, згідно технічного паспорту на виробничий будинок літ. "Ж-2" (цех), виготовленого 01.07.2014 ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації», призначення приміщень № 10 та 12, площею 340, 8 та 450, 0 м.кв. визначено як цех, 8, 9, 11, площею 7,0, 10,7, 33,0, визначено як підсобне. Таким чином, за всіма своїми характеристиками належні відповідачу на праві власності вказані вище нежитлові приміщення за своїм функціональним призначенням є промисловими. Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення рішення №0-2035 від 10.09.2019 на суму 81448,79 грн, яким ОСОБА_1 нараховано суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017, 2018 роки. Позивач вважає, що сума, зазначена відповідачем у податковому повідомленні рішенні є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.01.2021 о 10:00 год.

Представник відповідача 13.01.2021 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 значиться нежитлове приміщення 1-го поверху № 8, 9, 10, 11, 12 в літ. «Ж-2», загальною площею 841,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 вищезазначений об`єкт нерухомого майна не містить класифікаційної ознаки. Таким чином, розрахунок податкового повідомлення - рішення від 10.09.2019 №0-2035 (за 2016-2018 роки на загальну суму 81448,79 грн.) за нежитлове приміщення загальною площею 841.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є правомірним та податкове повідомлення-рішення є цілком законним та обґрунтованим, винесеним відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідачем 18.02.2021 до суду надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік нараховувався згідно рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові». Нежитлове приміщення 1-го поверху № 8, 9, 10, 11, 12 в літ. «Ж-2», загальною площею 841,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - віднесено до 3 зони із застосуванням ставки 2%. Стосовно ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим повідомленням - рішенням від 10.09.2019 №0-2035 за 2017-2018 рік відповідач зазначив, що рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 30.03.2021 о 10:45 год.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.06.2020 №211125090, ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №8, 9, 10, 11, 12 загальною площею 841,5 кв.м. в літ. "Ж-2" за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-43).

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок літ. "Ж-2", виготовленого 01.07.2014 ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації», призначення приміщень №10 та 12, площею 340,8 та 450,0 кв.м. визначено як цех, №8, 9, 11, площею 7,0 кв.м., 10,7 кв.м., 33,0 кв.м. визначено як підсобне.

Головним управлінням ДПС у Харківській області було винесено податкове повідомлення - рішення від 10.09.2019 №0-2035 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- за податковий період - 2016 рік нараховане податкове зобов`язання у сумі 23191,74 грн;

- за податковий період - 2017 рік нараховане податкове зобов`язання у сумі 26928,00 грн;

- за податковий період - 2018 рік нараховане податкове зобов`язання у сумі 31329,05 грн, всього у розмірі 81448,79 гривень.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлялось контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією, яке було отримано останнім 28.10.2019, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44).

Однак, вважаючи, що контролюючим органом при розрахунку податкового повідомлення-рішення застосовані завищені процентні ставки податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, до суду за захистом своїх прав позивач звернувся 14.12.2020.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності винесеного податковим органом ППР відносно ОСОБА_1 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2018 роки.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України.

За приписами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015, статтю 265 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно з пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2015), податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Підпунктом 266.1.1. п. 266.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Порядок сплати податку, визначений п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Також положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Так, суд звертає увагу на те, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Судом наголошується, що зі змісту пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України видно, що нерухомість має бути класифікована як будівлі промисловості промислових підприємств. При цьому, законодавець використав прислівник зокрема, який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Аналогічна правова позиція висловлена також Верховним Судом в постанові від 17.02.2020 (справа №820/3556/17).

Відповідно до пп. "ґ" пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються, зокрема, на об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади.

Відносно доводів позивача про те, що нежитлові будівлі загальною площею 841,50кв.м., що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, належать до категорії промислових будівель згідно з Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затв. наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, то суд враховує, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Позивачем до матеріалів справи не було надано доказів того, що ці об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 79 КАС України).

Тому, доводи позивача в цій частині, суд вважає безпідставними.

При цьому, суд звертає увагу на те, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Верховний Суд в постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17 вирішив частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №806/2676/17, що застосування пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов - наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначив, що застосування пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Матеріалами справи встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №8, 9, 10, 11, 12 загальною площею 841,5 кв.м. в літ. "Ж-2" за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 4 п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Пунктом 1.4. наказу Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011 "Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів" також встановлено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Відповідно до п. 8.4. наказу Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

Позивачем таке повідомлення про використання нежитлового приміщення у власній господарській діяльності до контролюючого органу не подавалось, доказів використання вищевказаних нежитлових приміщень як промислових об`єктів для ведення господарської діяльності позивачем до суду також не подано, отже для надання пільги суд не вбачає підстав.

Позивачем до позовної заяви додані фото приміщень, проте суд зазначає, що надані фото не підтверджують факт використання нежитлових приміщень в 2016-2018 роках як промислового об`єкту та у суду відсутня можливість встановити, фото якого саме об`єкту та за якою адресою надано позивачем, та ким ці приміщення використовувались.

Згідно з пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

На виконання зазначених обставин до податкового органу позивач для проведення звірки даних не звертався, позовна заява та матеріали справи такої інформації не містять.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 цього Кодексу (п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України ).

Відповідно до рішення 36 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення.

Згідно з положенням про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 2 відсотка; 2) будівлі офісні - 2 відсотка; 3) будівлі торгівельні - 2 відсотка; 4) гаражі - 0,2 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,5 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 2 відсотка; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0,1 відсотка; 8) інші будівлі - 0,2 відсотка.

Відповідно до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2017 рік та на наступні роки у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення.

Згідно з п. 5 Додатку до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торгівельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотка; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Відповідач в додаткових поясненнях зазначив, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік нараховувався згідно рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові». Нежитлове приміщення 1-го поверху № 8, 9, 10, 11, 12 в літ. «Ж-2», загальною площею 841,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - віднесено до 3 зони із застосуванням ставки 2%. Стосовно ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковим повідомленням - рішенням від 10.09.2019 №0-2035 за 2017-2018 рік відповідач зазначив, що рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Оскільки технічним паспортом, виготовленим 01.07.2014 ТОВ «Харківське бюро технічної інвентаризації», підтверджується, що нежитлове приміщення, що знаходиться в приватній власності у ОСОБА_1 , є промисловим будинком, то відповідно до рішення 36 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793/15 до промислових будівель та складів повинен був застосовуватись коефіцієнт 0,5 відсотка у 2016 році, а відповідно до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 до промислових будівель та складів повинен був застосовуватись коефіцієнт 0,25 відсотка у 2017-2018 роках.

Отже, контролюючим органом помилково застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 2% у 2016 році та 1% у 2017-2018 роках.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату з 1 січня 1378,00 грн.

Отже, відповідно до рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 встановлено ставку податку в розмірі 6,89 грн. за 1 кв.м. об`єкту нежитлової нерухомості (1378,00 х 0,005 = 6,89 грн.), тобто за 841,5 кв.м. промислового будинку, що знаходиться в приватній власності у ОСОБА_1 , позивач у 2016 році повинен був сплатити 5797,94 грн. податкового зобов`язання.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату з 1 січня 3200,00 грн.

Отже, відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 встановлено ставку податку в розмірі 8,00 грн. за 1 кв.м. об`єкту нежитлової нерухомості (3200,00 х 0,0025 = 8,00 грн.), тобто за 841,5 кв.м. промислового будинку, що знаходиться в приватній власності у ОСОБА_1 , позивач у 2017 році повинен був сплатити 6732,00 грн податкового зобов`язання.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату з 1 січня 3723,00 грн.

Отже, відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 встановлено ставку податку в розмірі 9,31 грн за 1 кв.м. об`єкту нежитлової нерухомості (3723,00 х 0,0025 = 9,31 грн), тобто за 841,5 кв.м. промислового будинку, що знаходиться в приватній власності у ОСОБА_1 , позивач у 2018 році повинен був сплатити 7834,37 грн податкового зобов`язання.

Отже, загальна сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 за 2016, 2017, 2018 роки складає 20364,31 грн.

Щодо використання при розрахунку податкового повідомлення-рішення за 2016 рік ставки у розмірі 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр суд зазначає, що доказів того, що вказане нежитлове приміщення є готельною будівлею відповідачем до суду не подано.

Щодо використання при розрахунку податкового повідомлення-рішення за 2017-2018 роки ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр суд зазначає, що доказів того, що вказане нежитлове приміщення є готельною, офісною, торговельною будівлею або будівлею для публічних виступів (казино, ігорні будинки) відповідачем до суду також не подано.

Щодо посилань відповідача у відзиві на те, що розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році складав 2756,00 грн та саме ця сума використовувалась при розрахунку податкового боргу суд не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату з 1 січня 1378,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем неправомірно проведено розрахунок податку на нерухоме майно позивача, відмінне від земельної ділянки, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0-2035 від 10.09.2019 підлягає скасуванню в сумі 61084,48 грн.

Суд вказує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0-2035 від 10.09.2019 у сумі 61084,48 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.04.2021.

Суддя Д.А. Волошин