Справа № 140/1184/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1184/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави до Любешівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся із позовом до Любешівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей, зобов`язавши відповідача вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей зі штатною чисельністю з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Любешівським відділом Маневицької місцевої прокуратури за результатами вжитих заходів до встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері охорони дитинства виявлено факт протиправної бездіяльності Любешівської селищної ради в частині створення служби у справах дітей у складі відповідних виконавчих органів ради.

Позивач вказує, що за інформацією Любешівської райдержадміністрації від 26 листопада 2020 року №892/25/2-20 на території Любешівського району проживає 9943 дитини, з яких: 9 дітей мають статус дитини-сироти; 15 - мають статус дитини, позбавленої батьківського піклування; 58 - мають статус дитини, що опинилась у складних життєвих обставинах; 16 усиновлених дітей; 23 дітей перебувають під опікою та піклуванням. При цьому, штатна чисельність працівників служби у справах дітей Любешівської райдержадміністрації становить 3 одиниці при нормі з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей.

Разом з тим, служба у справах дітей фактично є координатором і організатором процесів забезпечення прав дітей, захисником та представником прав дитини. Тобто всі види діяльності виконкому стосовно захисту прав конкретної дитини узагальнює, обліковує та координує служба у справах дітей.

Зауважує, що Любешівська райдержадміністрація неодноразово скеровувала до Любешівської селищної ради листи щодо необхідності створення в структурі селищної ради служби у справах дітей від 06 липня 2018 року №884/28/2-18, від 03 серпня 2018 року №1031/28/2-18, від 06 вересня 2019 року №1047/28/2-19, які залишено без належного реагування.

З урахуванням зазначеного, Любешівська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, допустила у спірних правовідносинах протиправну бездіяльність, оскільки з часу утворення об`єднаної територіальної громади, у понад трьохрічний термін у складі відповідних виконавчих органів Любешівська селищна рада не утворила службу у справах дітей з огляду на що просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Любешівської селищної ради у відзиві на позовну заяву від 02 березня 2021 року позовних вимог не визнала, мотивуючи тим, що позивач у позовній заяві не навів жодного прикладу неналежного виконання селищною радою (виконавчим комітетом, опікунською радою та сектором соціального захисту та охорони здоров`я), як органом опіки та піклування повноважень у сфері захисту прав дітей, та не вказав жодного випадку, в чому полягає порушення прав дітей, які потребують соціальної підтримки та захисту.

Вказує, що розпорядженням голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №07 «Про структуру та граничну чисельність Камінь-Каширської районної державної адміністрації» утворено такий структурний підрозділ, як служба у справах дітей з граничною чисельність п`ять працівників. Повноваження Камінь-Каширської РДА поширюються і на територію Любешівської селищної ради. Разом з тим, при виконавчому комітеті Любешівської селищної ради функціонує опікунська рада. З метою надання освітніх послуг дітям з особливими освітніми потребами рішенням сесії Любешівської селищної ради від 10 травня 2018 року №2-8/3 утворено комунальну установу «Інклюзивно-ресурсний центр» Любешівської селищної ради. Крім того, рішенням виконавчого комітету селищної ради від 24 лютого 2021 року №24 повноваження у сфері захисту прав дитини покладено на сектор соціального захисту населення та охорони здоров`я Управління гуманітарної політики.

З огляду на зазначене представник відповідача уважає, що не створення у структурі виконавчих органів ради служби у справах дітей жодним чином не вплинуло на захист прав дітей, що проживають на території об`єднаної територіальної громади та просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 97-105).

У відповіді на відзив від 03 березня 2021 року позивач підтримав доводи позову та додатково звернув увагу, що протиправна бездіяльність Любешівської селищної ради у спірних правовідносинах щодо створення служби у справах дітей та перекладення усього тягаря повноважень у вказаній сфері на службу у справах дітей Любешівської райдержадміністрації упродовж 2018-2020 років, штатна чисельність якої не відповідає діючим законодавчим вимогам (згідно статті 4 Закону України "Про органи та служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", повинна включати 10 осіб при фактичній чисельності 3 особи), створює реальну загрозу порушення суспільних інтересів та інтересів держави у сфері охорони дитинства щодо реалізації в повному обсязі завдань та заходів державної політики з питань соціально-правового захисту дітей - мешканців громади (арк спр. 135-141).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 85).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи у судовому засіданні з викликом сторін (арк. спр. 131-132).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Любешівської селищної ради від 30 листопада 2017 року №2-1/11 «Про початок реорганізації Березичівської, Бихівської, Бірківської, Великокурінської, Ветлівської, Гірківської, Деревківської, Залаззівської, Залізницької, Зарудчівської, Любешівсько-Волянської, Седлищенської, Судченської, Хоцунської, Цирської сільських рад шляхом приєднання до Любешівської селищної ради» утворено Любешівську об`єднану територіальну громаду Любешівського району Волинської області з адміністративний центром у селищі міського типу Любешів (арк. спр. 19-21).

Згідно інформації Любешівської районної державної адміністрації, наданої листом від 26 листопада 2020 року №892/25/2-20 (арк. спр. 45-46) на запит заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури від 24 листопада 2020 року №36/3-432 вих. 20 (арк. спр. 43-44) на території Любешівського району проживає 9943 дитини, з яких: 9 дітей мають статус дитини-сироти; 15 - мають статус дитини, позбавленої батьківського піклування; 58 - мають статус дитини, що опинилась у складних життєвих обставинах; 16 усиновлених дітей; 23 дітей перебувають під опікою та піклуванням.

Як убачається із матеріалів справи рішенням Любешівської селищної ради від 10 травня 2018 року №2-8/3 утворено Комунальну установу «Інклюзитивно-ресурсний центр» Любешівської селищної ради (арк.. спр. 106).

В подальшому рішенням Любешівської селищної ради від 24 лютого 2021 року №24, повноваження у сфері захисту прав дитини покладено на сектор соціального захисту населення та охорони здоров`я Управління гуманітарної політики Любешівської селищної ради (арк. спр. 115).

У відповідь на запит Любешівської районної державної адміністрації Волинської області від 15 грудня 2020 року № 936/28/2-20 (арк.. спр. 75-76), відповідач листом від 21 грудня 2020 року №1807/04-03/2-10 повідомила, що питання про створення служби у справах дітей буде вирішено лише після внесення змін до Закону України "Про місцеве самоврядування" в частині покладення на сільські, селищні ради такого обов`язку (арк.. спр. 77-78).

Окрім того, Любешівська селищна рада листом від 04 грудня 2020 року №36/3-461 вих.20 повідомила, що службу у справах дітей у селищній раді не створено, оскільки при Любешівській райдержадміністрації діє служба у справах дітей, повноваження якої поширюються на весь район. Окрім того, рішенням виконкому від 14 грудня 2018 року №9 обов`язки у сфері охорони дитинства покладено на опікунську раду (арк. спр. 53).

Заступник а Маневицької місцевої прокуратури, уважаючи, бездіяльність Любешівської селищної ради щодо невиконання обов`язку утворити у складі виконавчих органів ради службу у справах дітей протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-V1І «Про прокуратуру» та статтею 53 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Як визначено частинами четвертою та п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави прокурор покликається на положення Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ; далі - Конвенція); Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III).

Відповідно до частини другої, третьої статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Преамбулою Закону №2402-III визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлено основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно з частиною третьою статті 5 названого Закону місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №2402-III діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Інтереси держави, за загальним правилом, охоплюють собою і суспільні (публічні) інтереси. Стаття 3 Конституції України гарантує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Тому основне покликання держави - це максимально забезпечувати інтереси всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага.

Суперечності, які виникають у зв`язку із реалізацією органами, установами державної влади та місцевого самоврядування повноважень у сфері охорони дитинства щодо дотримання, забезпечення та захисту прав дитини, у тому числі дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, зачіпають інтереси держави.

Виходячи з Конституції України та Конвенції ООН про права дитини Закон України від 24 січня 1995 року №20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» (далі - Закон №20/95-ВР) визначає правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Статтею 1 Закону №20/95-ВР обумовлено, що здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад. У здійсненні соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей беруть участь у межах своєї компетенції інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, окремі громадяни.

Міністерство соціальної політики (далі - Мінсоцполітики) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей (пункт 1, підпункт 2 пункту 3 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423). Пунктом 4 цього Положення встановлено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань проводить моніторинг стану дотримання вимог законодавства щодо соціального захисту сімей та дітей; забезпечує ведення Централізованого банку даних з проблем інвалідності та банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, про сім`ї потенційних усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів; здійснює координацію та методологічне забезпечення діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа (підпункти 40, 64, 69).

Однак у вказаного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у разі невиконання чи неналежного виконання повноважень у сфері соціального захисту прав дітей.

В даному випадку прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів держави, яка відповідно до міжнародних норм та національних нормативно-правових актів гарантує, забезпечує та охороняє права і свободи дітей, в тому числі соціально вразливих категорій, а саме дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, та у зв`язку із відсутністю органу, який має повноваження щодо звернення із позовом у спірних правовідносинах, набув статусу позивача, обґрунтувавши підстави представництва в суді.

Закон України від 13 січня 2005 року №2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон №2342-IV) визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Як встановлено частиною першою статті 4 Закону №2342-IV, заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Відповідно до частини третьої статті 11 названого Закону соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

З наведеного слідує, що функції соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа державою делеговано також і виконавчим органам міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Стаття 12 Закону №2342-IV визначає функції служби у справах дітей щодо опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування. На служби у справах дітей покладаються безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Служба у справах дітей: бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів; оформляє документи на усиновлення і застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначених цим Законом; оформляє клопотання щодо переведення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на інші форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює контроль за умовами влаштування і утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює моніторинг діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; здійснює інші заходи стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами) безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, а також стосовно здійснення передбачених законодавством заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей).

Як передбачено частиною першою статті 26 Закон №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 6) утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Отже, створення служби у справах дітей перебуває у виключній компетенції Любешівської селищної ради.

Статтею 4 Закону №20/95-ВР визначено, що штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Указом Президента України від 30 вересня 2019 року №721/2019 «Про деякі питання забезпечення прав та законних інтересів дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, розвитку та підтримки сімейних форм виховання дітей» зобов`язано вжити в установленому порядку вичерпних заходів щодо приведення штатної чисельності служб у справах дітей відповідно до нормативів, установлених законодавством, у тому числі в об`єднаних територіальних громадах.

Враховуючи наведене, органи місцевого самоврядування сільських, селищних, міських рад зобов`язані відповідно до вимог зазначених нормативно-правових актів здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади, та з метою забезпечення виконання цих повноважень утворити у складі відповідних виконавчих органів рад службу у справах дітей.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 14 червня 2018 року №890 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей, пунктом 1.1 яких передбачено, що з метою забезпечення виконання повноважень у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей у виконавчому органі сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади утворюються (вводиться до штатного розпису) структурний підрозділ (посадова особа), який (яка) забезпечує реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення, формування місцевих програм соціальної підтримки (далі - уповноважений соціальний підрозділ (посадова особа); служба у справах дітей.

Служба у справах дітей та уповноважений соціальний підрозділ (посадова особа) є структурними підрозділами (штатною посадою) виконавчого органу об`єднаної територіальної громади. Служба у справах дітей, уповноважений соціальний підрозділ (посадова особа) утворюються (вводяться до штатного розпису) рішенням сесії сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади і підпорядковуються голові органу об`єднаної територіальної громади.

На регіональному рівні розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 20 березня 2018 року №183 «Про служби у справах дітей сільських, селищних, міських радах об`єднаних територіальних громадах» з метою належної організації роботи щодо захисту прав дітей в умовах децентралізації також рекомендовано виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад (об`єднаних територіальних громад) в установленому законодавством порядку створити служби у справах дітей виконавчих органів зі статусом юридичної особи публічного права зі штатною чисельністю з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду та про хід виконання доручення інформувати до 01 липня 2018 року службу у справах дітей обласної державної адміністрації (а.с.15).

Відповідач в порушення наведених вище норм законодавства не створив службу у справах дітей. Суд у цьому контексті не приймає до уваги покликання відповідача на те, що розпорядженням голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №07 «Про структуру та граничну чисельність Камінь-Каширської районної державної адміністрації» утворено такий структурний підрозділ, як служба у справах дітей з граничною чисельність п`ять працівників та повноваження Камінь-Каширської РДА поширюються і на територію Любешівської селищної ради.

З цього приводу суд зауважує, що законодавець не передбачив заміну районних служб у справах дітей (в районних державних адміністраціях) на служби у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відповідних територіальних громад (об`єднаних територіальних громад). За змістом Методичних рекомендацій щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей служба у справах дітей райдержадміністрації проводить роботу з усиновлення, створення прийомних сімей та дитячих будинків сімейного типу на території сільської, селищної об`єднаної територіальної громади, а також забезпечує внесення інформації до всеукраїнської бази даних СІАС «Діти» до створення таких баз у службах у справах дітей об`єднаних територіальних громад. Відповідно до пункту 2.6 вказаних Методичних рекомендацій у своїй діяльності службі у справах дітей рекомендовано взаємодіяти із службами у справах дітей обласної та районних державних адміністрацій, іншими суб`єктами соціальної роботи із сім`ями, дітьми то молоддю, закладами всіх форм власності, громадськими організаціями.

Таким чином, функціонування органів, які створені на відповідному рівні, а саме служб у справах дітей при райдержадміністраціях, та служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад передбачає не взаємовиключення, а навпаки - взаємодію між ними.

У відзиві на позов, заперечуючи вимоги позову, відповідач також покликався на те, що рішенням сесії Любешівської селищної ради від 10 травня 2018 року №2-8/3 утворено комунальну установу «Інклюзивно-ресурсний центр» Любешівської селищної ради, однак суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки приписами чинного законодавства передбачено створення саме спеціального повноважного органу - служби у справах дітей, а не делегування її функцій певним посадовим особам.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неутворенні у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей та зобов`язання вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки докази про такі судові витрати суду не надано, то підстави для їх розподілу відсутні, а судовий збір, сплачений Волинською обласною прокуратурою платіжним дорученням від 14 січня 2021 року №15 у сумі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок), у цьому випадку відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Конституції України, Закону України ««Про прокуратуру», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури (44500, Волинська область, місто Камінь-Каширський, вулиця Воля, 7) в інтересах держави до Любешівської селищної ради (44201, Волинська область, селище міського типу Любешів, вулиця Бондаренка, 90 а, ідентифікаційний код юридичної особи 04333170) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Любешівської селищної ради щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Зобов`язати Любешівську селищну раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністр

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2021 року.