Справа № 480/3310/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 квітня 2021 року

Київ

справа №480/3310/19

адміністративне провадження №К/9901/7360/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1 на

рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року (суддя Бондар С.О.) та

постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (судді: Бартош Н.С., Подобайло З.Г., Григоров А.М.)

у справі №480/3310/19

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі відповідач, ТУ ДСА України в Сумській області), в якій просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови провести нарахування та виплату судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 за роботу у вихідні дні у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань 13 квітня 2019 року, 21 квітня 2019 року та 29 червня 2019 року компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі;

- зобов`язати провести нарахування та виплату вказаної компенсації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29 березня 2004 року. За рішенням зборів суддів Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 5 грудня 2018 року з 01 січня 2019 року позивачка також є слідчим суддею. Наказами голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2019 року №50-б, від 18 квітня 2019 року № 54-б, від 27 червня 2019 року № 90-б, які були погоджені з головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, позивачці у зв`язку з виробничою необхідністю 13 квітня 2019 року (субота), 21 квітня 2019 року (неділя), 29 червня 2019 року (субота) були встановлені робочі дні. У своїх заявах позивачка також надавала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі. Вказані накази були направлені Конотопським міськрайонним судом Сумської області до ТУ ДСА України в Сумській області, проте накази відповідач не прийняв до виконання, мотивуючи відсутністю законних підстав для виплати компенсації за роботу у вихідний день у подвійному грошовому розмірі. Позивачка вважає, що заробітна плата щодо роботи у вихідні дні має бути визначена та виплачена у розмірах, передбачених ст.ст. 72 та 107 КЗпП України.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що у спірних відносинах суддівська винагорода регулюється Законом України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон №2453-VI) (крім суддів Конституційного Суду України) і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Стаття 133 вказаного Закону не надає суддям право на суддівську винагороду за роботу у святкові, неробочі й вихідні дні, а тому така робота не може бути компенсована у грошовій формі подвійного розміру.

Короткий зміст, обґрунтування вимог касаційної скарги та рух касаційної скарги

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржниця вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. Підставою звернення з касаційною скаргою вказано пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обґрунтовуючи цю підставу, ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказала на те, що судами попередніх інстанцій не враховані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за якою трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 06 квітня 2021 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача до суду не надходило відзиву на касаційну скаргу позивачки.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29 березня 2004 року.

Рішенням зборів суддів Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 грудня 2018 року ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року є слідчим суддею.

Наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2019 року № 50-6, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою у зв`язку з виробничою необхідністю 13 квітня 2019 року (субота) був встановлений робочий день.

Параграфом 2 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі.

У своїй заяві від 13 квітня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день, у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі.

Також наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2019 року № 54-б, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою, у зв`язку з виробничою необхідністю, 21 квітня 2019 року (неділя) був встановлений робочий день.

Параграфом 3 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі.

У своїй заяві від 21 квітня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі.

Наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2019 року № 90-б, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою, у зв`язку з виробничою необхідністю, 29 червня 2019 року (субота) був встановлений робочий день. Параграфом 2 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі.

У своїй заяві від 27 червня 2019 року ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі.

Вказані накази, а також табелі обліку робочого часу, були направлені Конотопським міськрайонним судом Сумської області до ТУ ДСА України в Сумській області.

Проте виплата компенсації за вищевказаними наказами за роботу у вихідні дні в подвійному розмірі відповідачем проведена не була.

Листами від 04 липня 2019 року №04-933/19, від 02 серпня 2019 року № 04-1062/19, ТУ ДСА в Сумській області повернуло без виконання накази від 13 квітня 2019 року № 50-б, від 18 квітня 2019 року №54-б, від 27 червня 2019 року № 90-б, з тих підстав, що згідно листа ДСА України від 21 вересня 2018 року № 10-18049/18, як головного розпорядника бюджетних коштів, оплата слідчим суддям за роботу в вихідні та святкові дні не проводиться, оскільки норми статтей 72, 107 КЗпП України не розповсюджуються на суддів.

Вважаючи відмову ТУ ДСА в Сумській області протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:

- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;

- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;

- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;

- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:

- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;

- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;

- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.

Вирішуючи спір колегія суддів дійшла висновку, що справа містить виключну правову проблему і є підстави передати її на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

До таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України "Про оплату праці" та Кодекс законів про працю України.

Матеріально-фінансовий складник забезпечення роботи судді включає оплату праці у вигляді суддівської винагороди.

Оплата праці судді визначається Законом України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», зокрема статтею 135.

Частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

При цьому статтею 135 Закону не врегульовано питання оплати суддям за роботу у святкові, неробочі й вихідні дні.

Вказане ставить у нерівні (дискримінаційні) умови суддів, які в силу покладених обов`язків відпрацьовують значно більшу кількість годин (днів), ніж інші судді, у тому числі у святкові, неробочі й вихідні дні, при однаковій оплаті праці.

Згідно з положеннями статті 72 Кодексу законів про працю робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Стаття 6 «Винагорода за працю та соціальний захист» Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року передбачає, що рівень винагороди, яка виплачується суддям за виконання їхніх професійних обов`язків, повинен бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхнє рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість. Рівень оплати праці одного судді може бути неоднаковим порівняно з оплатою іншого судді, бо він залежатиме від стажу, характеру обов`язків, які йому/їй буде доручено виконувати, а також важливості завдань, що покладаються на них, наприклад, чергування у суботу та неділю. Проте такі завдання, що виправдовують вищий рівень оплати, мають оцінюватися на підставі прозорих критеріїв з тим, щоб уникнути непорозумінь, які можуть виникати стосовно конкретно виконуваної роботи чи потреб, що виникатимуть.

Таким чином правова проблема створюється необхідністю відступлення у даному спорі від викладеного в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист, а також невизначеністю законодавчого регулювання правових питань, які кваліфікуються як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права.

Згідно з положеннями частини першої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Керуючись статтями 248, 256, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Справу № 480/3310/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов