Справа № 303/1538/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 303/1538/21 пров. № А/857/6532/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відповідача, який зі слів іменує себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2021 року (рішення ухвалене у м. Мукачево, судом під головуванням судді Монич В.О, дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі № 303/1538/21 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до особи, яка зі слід іменує себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до особи, яка зі слід іменує себе, як громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, але не більше як до 18 місяців, а саме до 02.09.2021.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2021 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Продовжено строк затримання громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше як до 18 місяців, а саме до 02 вересня 2021 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що відсутні вичерпні умови для продовження строку затримання, оскільки він жодним чином не перешкоджав ідентифікації його особи. Зокрема відповідач зазначає, що 15.10.2020 заповнив анкету для посольства Бангладеш з метою отримання сертифікату на повернення до Батьківщини та надав її адміністрації пункту. Більше того, з метою прискорення ідентифікації неодноразово намагався надати позивачу копію паспорту, що позивачем було проігноровано, а тому 04.02.2021 направив на офіційну електронну адресу позивача заяву про співпрацю та долучив копію паспорта НОМЕР_1 , виданого Державними органами Бангладеш 15.05.2019. Крім того, вказує, що заяв про відмову від ідентифікації не підписував. Апелянт переконаний, що відповідач не довів та не підтвердив вчинення всіх обов`язків, покладених на нього законодавством з метою ідентифікації, такі як надсилання відповідних запитів до дипломатичних представництв та консульських установ.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечує проти задоволення вказаної апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів які за своєю суттю є аналогічними тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається також повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Вказаний спір підлягає розгляду в порядку визначеному ст. 289 КАС України, а відтак на нього поширюються вимоги особливості повідомлення, визначені ст. 268 КАС України.

Окрім того, матеріали справи містять докази про вжиття судом інших заходів, визначених ч. 1 ст. 268 КАС України щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду даної апеляційної скарги.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що станом на час подання позову, інформації щодо встановлення особи відповідача з метою підготовки відповідних документів для його подальшого видворення з України в Мукачівському прикордонному загоні не має, а тому в разі не продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 існує ризик його втечі.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 04 вересня 2020 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено позов Мукачівського прикордонного загону про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк 6 (шість) місяців, а саме до 02.03.2021 (а.с.5).

09 вересня 2020 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове видворення за межі України (а.с.6).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч. 11-13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш, як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції №353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

В якості доказу вжиття заходів ідентифікації відповідача позивачем надано світлокопії не засвідчених в установленому порядку:

лист Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №21/7652 від 22.09.2020 адресований Директору Департаменту консульської служби МЗС про необхідність ідентифікації відповідача (а.с.7);

лист МЗС посольству в Республіці Польща від 30.09.2020 року про необхідність ідентифікації відповідача (а.с.9).

Водночас, колегією суддів встановлено, що перелічені листи не підтверджують обставин щодо фактичного направлення перелічених вище запитів щодо ідентифікації відповідача до дипломатичних представництв або консульських установ держави ймовірного походження відповідача.

При цьому, викладені у листах запити не відповідають вимогам Інструкції №353/271/150, яка передбачає, що з метою ідентифікації особи до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Натомість у вказаних листах відсутні будь-які відомості щодо супроводження таких запитів з відповідним долученням кольорових фотокарток відповідача, заповненої анкети, визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Отож, незважаючи на перебування відповідача в пункті утримання терміном понад шість місяців, та відсутності офіційної інформації щодо його ідентифікації, відповідач не надав фактичних доказів надіслання запиту про походження відповідача до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації через Департамент консульської служби МЗС в тому рахунку із додаванням світлокопії паспорту наданого відповідачем.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, щодо необґрунтованого зволікання органів прикордонної служби по вжиттю відповідних заходів щодо ідентифікації відповідача, яка в свою чергу призводить до безпідставного тривалого утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що беззаперечно має наслідком порушення прав відповідача гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.

Крім того, колегією суддів враховано, що відповідачем не чиняться перешкоди щодо його ідентифікації у зв`язку з чим надано відповідні докази, серед яких і копія паспорта з метою його ідентифікації. Копія даного документу містить його фотокартку та всі особисті відомості стосовно нього.

Згідно пп.f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Аналізуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України строком на 6 місяців, оскільки надана відповідачем копія паспорту дає змогу прискорити процедуру його ідентифікації.

Водночас, колегією суддів при оцінці доводів апеляційної скарги та фактичних обставин справи враховано, що відповідач:

- постійного проживання на території України немає;

- не надав доказів наявності у нього: родичів які б могли утримувати відповідача та/або коштів для найму житла, харчування та лікування в умовах пандемії коронавірусного захворювання на території України до терміну його ідентифікації; оригіналу паспорту та коштів для придбання квитка з метою повернення в країну громадянської приналежності відповідач.

Вказані обставини унеможливлюють безпечне для життя та здоров`я перебування відповідача на території України поза межами пункту утримання іноземців та поверненню відповідача в добровільному порядку до країни громадянської приналежності.

Отож, з огляду на викладені обставини з метою завершення процедури ідентифікації відповідача та забезпечення умов за яких можливе примусове видворення відповідача до країни громадянської приналежності, колегія суддів вважає за обґрунтоване продовжити строк затримання відповідача до 01.05.2021 року

Продовження строку затримання відповідача строком на шість місяців, з огляду на виявленні зволікання позивача у вжитті заходів щодо ідентифікації відповідача є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду слід змінити виключивши з резолютивної частини рішення слова : «шість місяців» та зазначивши замість вказаного часового проміжку строк - «три місяці, а саме до 01 травня 2021 року».

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст.289, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача, який зі слів іменує себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2021 року у справі № 303/1538/21 змінити, шляхом виключення з резолютивної частини рішення слова: «але не більше як до 18 місяців, а саме до 02 вересня 2021 року» та зазначивши замість обумовленого часового проміжку - строк на який продовжено термін затримання особи, яка іменує себе, як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 : «до 01 травня 2021 року».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.