Справа № 240/14/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
08 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/14/21
категорія 113070200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №216567 від 15.12.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500 грн.
В обгрунтування позову вказує, що спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500 грн. є протиправною, оскільки перевіряючими не було пред"явлено на місці перевірки талону або чеку зважування, на підставі чого мають вноситися дані до довідки про здійснення габаритно-вагового контролю та акту про преревищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів. Результати вимірювання, здійснені при відсутності затвердженої Методики, а тому не можуть вважатися достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показнику навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем. Зі змісту акту та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, якими саме вагами проводилось зважування. Крім того, відповідачем не взято до уваги, що перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час руху. Також, вказує, що транспортний засіб внаслідок габаритно-вагового контролю не затримувався, а після його проходження, подальший рух не заборонявся.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що після зважування автомобілів позивача, приведення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів у відповідність з установленими нормативами позивачем чи його водієм здійснено не було, а також плати за проїзд внесено не було. Поряд з цим, управління не наділено повноваженнями щодо заборони руху великовагового транспортного засобу та затримання транспортного засобу. Посилання позивача на специфіку вантажу не виключає відповідальності перевізника за виявлені порушення. Порядком №1567 не передбачено необхідності застосування певної методики зважування (в тому числі і рідких вантажів, адже Порядок не містить будь-яких виключень), так як пункт 19 даного Порядку, який передбачав обов`язок Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, виключено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671. Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки при здійснені габаритно-вагового контролю перевіряючі діяли відповідно до вимог чинного законодавства, а при перевірці встановлено порушення позивачем норм Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил дорожнього руху.
Третьою осообою пояснень щодо позову не надіслано.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив насттупні обставини.
25.10.2020 посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на пункті габаритно-вагового контролю в Одеській області на 452 + 811м км а/д М-05 Київ - Одеса, під час проведення рейдової перевірки на підставі направлення на перевірку №9 026450 від 23.10.2020, на стаціонарному пункті ГВК проведено габаритно - ваговий контроль транспортного засобу RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
За результатами зважування транспортного засобу складено акт № 242796 від 25.10.2020 про проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №048560 від 25.10.2020, Довідку про результати здійснення габаритно - вагового контролю №033293 від 25.10.2020 та проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нарахована плату за проїзд у розмірі 100,40 євро.
Під час перевірки даного транспортного засобу виявлено порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" п.22.5 ПДР України, а саме згідно з чеку зважування від 25.10.2020 виявлено факт перевантаження на одиничну вісь 11,90 т при дозволених 11т, що складає 8,18% .
При цьому у водія відсутній дозвіл, який надає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів.
Постановою від 15.12.2020 №216567 за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв"язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі п"ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 грн.
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
В силу ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до п. 2 цього Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з абз. 2 п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .
Відповідно п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плаи за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Пунктом 3 ч. 1 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Згідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п. 3 ч. 1 Порядку № 879).
Відповідно до абз.14 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п"ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, дозвіл та плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковими при здійсненні перевезень великоваговими чи великогабаритними транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативно допустимі.
Так, у ході судового розгляду встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу слугував факт порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, а саме ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за вчинення якого передбачена абз.14 ч.1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.
З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача виявлено факт перевантаження на одиничну вісь 11,90 т при дозволених 11т, що складає 8,18%.
Суд відмічає, що чинним законодавством взагалі забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів, застосовується відповідальність у вигляді плати за проїзд та у відповідності до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону №2344 є достатньою правовою підставою для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Надаючи оцінку доводам представника позивача на те, що автомобілях перевозився сипучий вантаж (насіння ), який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що позбавляє можливості встановити факт порушення вагових параметрів, суд виходить з такого.
Так, наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.
Відповідно до п.п. 8.14-8.15 Глави 8 зазначених Правил, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно з п. 12.1 Глави 12 зазначених Правил, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних Правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Також п. 8.20 Глави 8 зазначених Правил визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Відповідно до п. 8.21 Глави 8 зазначених правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Отже, вказаними нормами передбачено обов"язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням. Саме водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Чинним законодавством не передбачено особливих умов зважування транспортних засобів, які навантажені будь-якими сипучими вантажами.
Переміщення сипучого вантажу під час руху транспортного засобу не є тією обставиною, яка може звільнити перевізника від сплати відповідної плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
Отже, здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізниками повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 та у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі №120/3943/19-а.
Крім того, Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №803/1540/16 у постанові від 24.07.2019 дійшов висновку, що автомобіль на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.
Зазначеної позиції підтримується також Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07.12.2020 у справі № 120/3715/20-а.
Отже, доводи позивача з даного приводу безпідставні.
Також, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач наголошує, що результати здійснення габаритно-вагового контролю не можуть бути належними доказами, оскільки зважування транспортного засобу здійснювалось за відсутності Методик, затверджених Мінекономрозвитку та спеціально уповноваженим центральним органом у сфері метрології.
Надаючи оцінку даним твердженням позивача, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху, окрім іншого, належить підготовка проектів законів, нормативних актів з питань дорожнього руху та його безпеки, а також відповідальності за їх порушення на території України.
З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативно, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 29 Закону України "Про дорожній рух").
У відповідності до ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Тобто, на момент проведення габаритно-вагового контролю належного позивачу транспортного засобу, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.
Натомість, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність розробленої методики проведення габаритно-вагового контролю, на яку посилається позивач, не спростовує вчинення правопорушення, зафіксованого працівниками Укртрансбезпеки.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку здійсненій габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" від 30.08.2017 №671 пункт 19 з Порядку №879 виключений.
Посилання позивача на відсутність методики визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів транспортного засобу не є підставою визнання протиправними дій контролюючих осіб Укртрансбезпеки по складанню документів за наслідками перевірки.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду (справа №820/1420/2018, справа №804/5296/17, справа №819/1381/16.).
Отже, посилання позивача на специфіку вантажу і те, що за рахунок саме його динамічності (переміщення по кузову) мало місце перевищення встановлено допустимого осьового навантаження не виключає відповідальності перевізника, як учасника дорожнього руху, за виявлені порушення.
Щодо доводів позивача про те, що у акті та розрахунку відсутні жодні характеристики зважувального обладнання, яке було використано працівниками відповідача та невідомо якими саме вагами проводилось зважування.
Форма таких документів затверджена Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013 та не передбачає зазначення таких даних.
Згідно із пунктом 12 Порядку № 879 вимірювальне і звужувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
У пункті 13 цього Порядку № 879 зазначено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Що стосується зважувального обладнання, яким проводився габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача та його справності, то як вбачається з матеріалів справи, такий здійснювався типом засобів вимірювальної техніки "Ваги автомобільні електронні AR-WIN №0011094", який пройшов повірку відповідно до статті 8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", що підтверджується Свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки №п 40 М 059049 від 20.05.2020 державним підприємством Київського обласного науково-виробничого центру стандартизації, метролії та сертифікації" та чинним до 20.05.2021.
Тобто, оскільки дане свідоцтво є чинним до 20.05.2021, тому станом на 25.10.2020 (дата проведення зважування транспортного засобу позивача) метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.
Необхідно зауважити, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили несправність зважувального обладнання, за допомогою якого проводилось зважування належного позивачу транспортного засобу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що зважування транспортних засобів позивача проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, тому сумніви у достовірності результатів зважування відсутні. Позивачем на підтвердження заявлених доводів не надано жодного доказу, який би міг спростувати встановлені вище обставини.
З огляду на зазначене, є спростованими доводи позивача щодо відсутності документів на пристрій, яким проводилось зважування транспортного засобу, оскільки такі наявні у матеріалах справи. Докази того, що при перевірці водієм чи власником транспортного засобу вимагалися від перевіряючих відповідні документи на ваги, у матеріалах справи відсутні.
Доводи позивача щодо того, що перевіряючими не було пред"явлено на місці перевірки талону або чеку зважування, на підставі чого мають вноситися дані до довідки про здійснення габаритно-вагового контролю та акту про преревищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів суд оцінює критично, оскільки такі нічим не підтверджені.
В той же час, суд відмічає, що у матеріалах справи міститься талон зважування від 25.10.2020.
Крім того, пунктом 24 Порядку №879 вказано, що після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю.
За визначенням, яке міститься в пп. 12 п.у 2 Порядку, повторне вимірювання і зважування - це будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї.
Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм слідує, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб та після внесення плати за проїзд скеровується для повторного зважування з обов`язковим отриманням відповідного чеку.
Приведення габаритно-вагових параметрів до норми залежить виключно від волі власника транспортного засобу (уповноваженої ним особи, водія).
В той же час, позивачем не спростовано, що після зважування транспортного засобу RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке здійснювалось у стаціонарному пункті ГВК, власник транспортного засобу та/або уповноважена ним особа наміру приведення вагових параметрів у норму не висловлювали, у зв`язку з чим нарахування плати за проїзд відповідачем здійснювалось по загальній протяжності маршруту.
Щодо доводів позивача, що транспортний засіб внаслідок габаритно-вагового контролю не затримувався, а після його проходження, подальший рух не заборонявся.
З даного приводу суд зазначає, що за приписами статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення затримувати транспортні засоби мають право виключно співробітники відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції, а не посадові особи Укртрансбезпеки та її територіальних органів.
До того ж, суд відмічає, що вказане затримання є лише можливим наслідком порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, і відсутність такого затримання не може свідчити про відсутність самого порушення.
Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 02.02.2021 у справі №600/619/20-а.
На підставі викладеного, враховуючи встановлений під час перевірки факт перевищення транспортним засобом нормативних габаритних (вагових) параметрів та відсутність дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі оскаржуваної постанови.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, приймаючи постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №216567 від 15.12.2020 за правопорушення, передбачене абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав належні докази правомірності оскаржуваних постанов, з огляду на що, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос