Справа № 240/12914/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Житомир справа № 240/12914/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Талавєр Т.Ю.

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради від 18 червня 2020 року №1918 "Про надання дозволів суб`єктам господарювання на розроблення документації із землеустрою" в частині п. 3 Додатку 1 до вказаного рішення щодо надання товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07.) орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі та ухвалою від 25.01.2021 призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що житловий будинок по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_1 , співвласником якого є позивач, розташовані поряд в одному спільному дворі і прибудинкових ділянках, які не розмежовані. Позивач вважає, що вказана земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, та разом із загальним майном і допоміжними приміщенням є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Проте рішенням Житомирської міської ради надано товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення. На думку позивача вказане рішення є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

В судових засіданнях позивач позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 22.01.2021 (а.с.91-92).

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та вчасно, причину неявки суду не повідомили.

У відзиві на позовну заяву та поясненнях відповідач та третя особа просили відмовити у задоволенні позовних вимог

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, Житомирською міською радою 18.06.2020 прийнято рішення №1918 "Про наданням суб`єктам господарювання дозволів на розроблення документацій із землеустрою", пунктом 1 якого надано юридичним особам дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з додатком 1. Обмеження (обтяження), площу та межі земельних ділянок визначити проектами землеустрою щодо їх відведення.

Пунктом 3 Додатку №1 до рішення Житомирською міської ради 18.06.2020 №1918 товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) (а.с.52-53).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Основного Закону земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Приписами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 1 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частинами 1-3 статті 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями частини 3 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивач 13.07.2020 звертався із запитом до міського голови та керівника постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування, в якому просив:

- не погоджувати землевпорядну документацію товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" по рішенню ради;

- запросити мешканців для ознайомлення з документацією землевпорядника;

- вчинити всі необхідні дії для захисту прав співмешканців;

- зробити виїзне засідання разом із мешканцями будинку;

- ініціювати скасування рішення від 18.06.2020 №1918;

- ініціювати визначення прибудинкової території за відповідними адресами (а.с.94 зв.).

Листом від 21.07.2020 заступник міського голови повідомив, що рішенням Житомирської міської ради від 18.06.2020 №1918 надано товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зазначене рішення прийнято на підставі клопотання товариства і зареєстрованого права власності на нерухоме майно, відповідно до вимог ст.120 Земельного кодексу України. Відповідно до Публічної кадастрової карти України межі прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 не встановлені, земельна ділянка не зареєстрована. Погодження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки буде проводитись відповідно до вимог ст.186-1 Земельного кодексу України (а.с.94).

Крім того, ОСОБА_1 дізнавшись про наявність рішення Житомирської міської ради 13.07.2020 звертався до департаменту містобудування та земельних відносин з листом, в прохальній частині якого просив: не погоджувати землевпорядну документацію товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" по рішенню ради; вчинити всі необхідні дії для захисту прав співмешканців (а.с.93)

06.08.2020 позивач звертався до міського голови із запитом на отримання завірених копій протоколу засідання погоджувальної ради по сесії 68 міської ради 18.06.2020. доповідь ОСОБА_2 по питанню надання юридичним особам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а саме ТОВ "Батерфляй К", вул.Київська,14, проект рішення, по якому було прийнято на засіданні рішення №1918 від 18.06.2020, витяг із протоколу засідання сесії 68 від 18.06.2020 по обговоренню та голосуванню рішення №1918 від 18.06.2020 (а.с.95).

Листом від 06.08.2020 у відповідь на запит міський голова надав копію проєкту рішення №1918 від 18.06.2020 та витягу з протоколу засідання сесії 68 від 18.06.2020 по обговоренню та голосуванню рішення №1918 від 18.06.2020.

Повідомлено, що ст.53 Регламенту Житомирської міської ради не передбачено написання протоколів засідань Погоджувальної ради, тому не має можливості надати запитувані протокол та доповідь депутата ОСОБА_2 (а.с.95 зв.).

Зі змісту протоколу засідання постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування №265 від 15.06.2020 встановлено, що до порядку денного було включено за №2 питання про надання юридичним особам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

За результатами слухання проекту рішення "Про надання дозволів юридичним особам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" прийнято рішення рекомендувати зняти з розгляду сесії на довивчення п.11 дод.1 товариство з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К", вул.Київська, 14 - відкласти розгляд. Доручити ОСОБА_2 вивчити дане питання та доповісти на засіданні Погоджувальної ради (а.с.54-56).

Отже, попри прийняті комісією з питань містобудування, архітектури та землекористування рекомендації, рішенням Житомирської міської ради від 18.06.2020 №1918 надано товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) (а.с.52- 53).

Слід звернути увагу, що на розгляд постійної комісії було поставлено питання "Про надання юридичним особам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", до якого включено пункт щодо ТОВ "Батерфляй К", водночас рішення прийняте 18.06.2020 за №1918 має іншу назву: "Про надання дозволів суб`єктам господарювання на розроблення документації із землеустрою", що опосередковано вказує на відступлення від регламентованої процедури прийняття такого рішення.

Частинами 1-2 ст.43 Регламенту Житомирської міської ради визначено, що рішення міської ради приймаються виключно на пленарних засіданнях шляхом поіменного або таємного голосування більшістю голосів від загального складу ради.

Рішення ради з будь-якого питання приймається після його обговорення. Рішення ради може прийматися без обговорення, якщо жоден з депутатів не заперечує на пленарному засіданні проти цього.

Відтак, пункт 1 рішення Житомирської міської ради від 18.06.2020 №1918 в частині, що стосується надання товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозволу на розроблення проекту землеустрою прийнято без дотримання процедури прийняття відповідних рішень, що визначена нормами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до ст.46 Регламенту Житомирської міської ради засідання ради записується у повному обсязі на жорсткий диск або інший електронний носій інформації. Аудіозапис пленарного засідання міської ради за допомогою ПТК "Віче" забезпечує відділ організаційного забезпечення депутатської діяльності міської ради.

З метою встановлення обставин справи, в судовому засіданні було оглянуто запис засідання 68 сесії міської ради 7 скликання від 18.06.2020 (диск) (а.с.74).

Зі змісту оглянутого відео судом не встановлено факту обговорення депутатами питання надання товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Встановити факт голосування депутатів саме за поставлене на обговорення питання щодо надання дозволу ТОВ "Батерфляй К" також не виявляється можливим.

Крім того, обговорення та врахування висновків Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування зі змісту запису також не встановлено.

Слід звернути увагу, що спірні правовідносини полягають у встановленні факту законності винесеного Житомирською міською радою рішення, підстави звернення третьої особи до відповідача з клопотанням на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою судом не розглядаються.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Суд зауважує, що законом чітко визначено процедуру прийняття рішення відповідною радою.

Будь-яке відступлення радою депутатів від описаної у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" процедури свідчить про наявність протиправного характеру рішення, що прийняте за результатами такого засідання.

Відтак, відсутність обговорення на пленарному засіданні 18.06.2020 питання надання товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07.), орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1 свідчить про наявність порушення процедури прийняття відповідного рішення та дозволяє суду визнати протиправним та скасувати рішення у відповідній частині.

Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003, яке відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Щодо доводів відповідача про відсутність обґрунтування порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів саме ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.57).

Аналіз цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України дозволяє зробити висновок, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Відтак, факт передачі у власність чи користування окремому співвласнику земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, що належить позивачу на праві спільної сумісної власності може вплинути на законні права та свободи такої особи.

Отже, доводи відповідача про відсутність факту порушення прав ОСОБА_1 рішенням Житомирської міської ради, а як наслідок відсутність права на звернення до суду за захистом таких прав, визнаються судом безпідставними.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, пункт 1 рішення Житомирської міської ради від 18 червня 2020 року №1918 прийнятий відповідачем в порушення ч.2 ст.19 Конституції України та суперечить вимогам ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 804,80 грн, про, що свідчить квитанція №07-7879798/С від 07.08.2020 (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Житомирської міської ради сплаченого судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , інд. код НОМЕР_1 ) до Житомирської міської ради (майдан ім. С. П. Корольова, 4/2, Житомир, 10014, ), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" (вул. Михайлівська, 14, кв. 5, Житомир, 10014, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Житомирської міської ради від 18 червня 2020 року №1918 "Про надання дозволів суб`єктам господарювання на розроблення документації із землеустрою" в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю "Батерфляй К" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07.), орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 840, 80 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 31 березня 2021 року