Справа № 440/5883/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/5883/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної поліції України (надалі - відповідач, НП України), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни від 28.07.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10996166;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам викладеним у зверненні ОСОБА_1 , як інваліда війни від 28.07.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10996166;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення ОСОБА_1 реєстраційний № НОМЕР_1 від 28.07.2020, до повноважень якої входить вирішення викладених питань у зверненні, згідно вимог пункту 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян";

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо ненадання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення згідно вимог статті 15 Закону України "Про звернення громадян";

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо ненадання відповіді за підписом начальника Національної поліції України Клименко І.В. або особи яка виконує його обов`язки;

- зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни, реєстраційний № НОМЕР_1 від 28.07.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.07.2020 через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади ОСОБА_1 направив звернення, реєстраційний номер ФИ-10996166, до Національної поліції України, у якому повідомив, що на його дружину ОСОБА_2 скоєно напад невідомими особами з вчиненням насильства та погроз, але винні особи не встановлені. Позивач вважає, що викладені ним у зверненні факти, відповідачем були проігноровані та залишилися поза увагою, відповіді Національною поліцією України на його звернення у порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" не надано.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року по справі №440/5883/20 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду 14 січня 2021 року 18 січня 2021 року виправлено описку в постанові (скороченому рішенні) Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі №440/5883/20 /а.с. 56/.

Дана справа №440/5883/20 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 17 лютого 2021 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/5883/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача та встановлено строк для їх надання до суду.

05 квітня 2021 року до суду надійшов відзив Національної поліції України на позовну заяву /а.с. 87-92/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що скарга позивача №ФИ-10996166 від 28.07.2020 не підлягала розгляду в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", оскільки стосувалася неналежного здійснення досудового розслідування. Пояснює, що листом від 14.08.2020 заявнику надано відповідь, що підтверджується Журналом обліку відправлень поштової кореспонденції Головного слідчого управління НПУ. Вказує, що зміст позовної заяви ОСОБА_1 про надання відповіді за підписом голови НПУ Клименка І.В. також підтверджує факт отримання останнім відповіді на його скаргу. Відповідач вважає, що у спірних правовідносинах право позивача відповідачем не порушено.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

28.07.2020 через Державну установу "Урядовий контактний центр" ОСОБА_1 направив звернення реєстраційний номер ФИ-10996166 до Національної поліції України, у якому зазначив, що на його дружину ОСОБА_2 скоєно напад невідомими особами з вчиненням насильства і погроз, але винні особи не встановлені, у зв`язку з чим позивач просив ініціювати проведення перевірок по кожному факту окремо з ініціюванням притягнення до відповідальності винних осіб та надання завірених належним чином копій матеріалів перевірок, повторно провести перевірки по всім його зверненням за останні чотири роки з приводу незаконності дій працівників поліції з наданням окремих матеріалів службових перевірок та вирішити питання про надання йому матеріальної компенсації в розмірі 30 мільйонів по зазначеним фактам /а.с. 79, 96/.

Листом Головного слідчого управління Національної поліції України за підписом Першого заступника начальника Є.В. Колесника від 14 серпня 2020 року, який зареєстрований у Журналі обліку відправлень поштової кореспонденції Головного слідчого управління НП України /а.с. 122-123/, позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 5 (вимоги до звернення) Закону України "Про звернення громадян", у зверненні має бути викладено суть порушеного питання. Крім того, відповідно до статті 16 (розгляд скарг громадян) вказаного Закону, скарга в інтересах громадянина за його уповноваженням, оформленим у встановленому законом порядку, може бути подана іншою особою, трудовим колективом або організацією, яка здійснює правозахисну діяльність. Роз`яснено, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування передбачено Главою 26 (Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування) КПК України. Зокрема, статтею 303 (Рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження) КПК України передбачені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на їх оскарження. Розгляд таких скарг відповідно до статті 306 (Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування) КПК України, здійснюється слідчим суддею місцевого суду. Відповідно, пункту 7 частини 1 статті 56 (Права потерпілого) КПК України, потерпілий, має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду. У той же час, відповідно до частини 1 статті 58 (Представник потерпілого) КПК України, потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні мас право бути захисником, а відповідно до частини 1 статті 48 КПК України, захисником може бути виключно адвокат. У зв`язку із цим повідомлено, що викладені у зверненнях відомості ГСУ НП України взято до уваги, однак у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, що уповноважують його представляти потерпілого в кримінальному провадженні №0001086, а також осіб, за скаргами яких постановлено зазначені у зверненнях ОСОБА_1 ухвали суду, надати більш детальну інформацію неможливо /а.с. 118-119/.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо належного розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.07.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний номер ФИ-10996166, щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у його зверненні, щодо не перенаправлення звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, щодо ненадання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення згідно вимог статті 15 Закону України "Про звернення громадян", щодо не надання відповіді за підписом начальника Національної поліції України Клименка І.В. або особи яка виконує його обов`язки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно з приписами статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Таким чином, Законом України "Про звернення громадян" визначено наступні варіанти правомірної поведінки, зокрема, органу державної влади, який одержав звернення громадянина, у сфері застосування цього Закону, виходячи з певних обставин:

- прийняття та розгляд звернення у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян";

- пересилання звернення в термін не більше п`яти днів за належністю відповідному органу чи посадовій особі та повідомлення про це громадянину, який подав звернення у разі, якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень органу державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян або посадової особи, до якого (якої) надійшло таке звернення (при цьому визначення належності органу чи посадової особи, до повноважень якої відноситься питання, порушені у зверненні, має здійснювати орган державної влади, місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація незалежно від форм власності, об`єднанння громадян або посадова особа, до яких надійшло таке звернення громадянина);

- повернення звернення громадянину з відповідними роз`ясненнями в термін не більше п`яти днів у разі, якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою.

Водночас, статтею 12 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

У зверненні, поданому 28.07.2020 через Державну установу "Урядовий контактний центр", реєстраційний номер ФИ-10996166, до Національної поліції України, позивач фактично скаржився на бездіяльність та дії працівників слідчих підрозділів Національної поліції України, вчинені (не вчинені) при здійсненні досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001086, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 (Умисне легке тілесне ушкодження) КК України, яке розпочато за зверненням ОСОБА_3 про те, що останній 02.05.2019 о 07.50 на вул. Гвардійській, 1 в м. Полтава спричинено тілесні ушкодження.

Згідно з частиною 1 статті 1, частиною 1 статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій (частина 1 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України).

Частинами 4, 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно частини 1 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, а порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування врегульовано параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, в силу статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством, тому оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з протиправною, на думку позивача, бездіяльністю, діями посадових та службових осіб органів Національної поліції України, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінального провадження №0001086, скарга ОСОБА_1 не підлягала розгляду в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян" відповідно до статті 12 Закону України "Про звернення громадян".

Посилання позивача у своєму зверненні та у позовній заяві на приписи Закону України "Про звернення громадян" не змінюють того, що спірні відносини не відносяться до сфери застосування Закону України "Про звернення громадян", оскільки такий порядок розгляду заяв і скарг, встановлений кримінальним процесуальним законодавством.

Зважаючи на вищевикладене, суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем при розгляді скарги ОСОБА_1 вимог Закону України "Про звернення громадян", оскільки скарга позивача не підлягає розгляду в порядку, встановленому цим Законом України "Про звернення громадян".

Отже, відповідачем правомірно не розглянуто звернення позивача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", та відповідно не виносилося рішення про задоволення чи про відмову в задоволенні вимог, викладених у скарзі ОСОБА_1 , оскільки спірні відносини не пов`язані з управлінською діяльністю відповідача, не відносяться до сфери застосування Закону України "Про звернення громадян" і ця скарга позивача не підлягала розгляду в порядку, встановленому цим Законом, та з тих самих причин не підлягала і перенаправленню для розгляду згідно з Законом України "Про звернення громадян" за належністю. Відтак, суд відхиляє доводи позивача про обов`язок відповідача роз`яснити у надісланій відповіді порядок оскарження цієї відповіді, про необхідність розгляду скарги та надання відповіді на цю скаргу начальником Національної поліції України ОСОБА_4 .

Суд також зазначає, що вимога статті 15 Закону України "Про звернення громадян" щодо роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення стосується рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), натомість лист від 14.08.2020, яким роз`яснено позивачу порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, передбаченого КПК України, не є таким рішенням, тому суд критично оцінює доводи позивача про обов`язок роз`яснити у надісланій відповіді порядок оскарження цієї відповіді.

Натомість, відповідач, роз`яснивши ОСОБА_1 листом від 14.08.2020 порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, передбачений КПК України, не порушив прав та законних інтересів позивача.

Доводи позивача щодо протиправності бездіяльності відповідача у спірних відносинах, яка б була пов`язана з управлінською діяльністю відповідача, та якою б порушувалися права чи законні інтереси позивача, не знайшли свого підтвердження, а законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення у даній справі суд враховував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю виконання рішення суду шляхом подання у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду, та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю виконанням рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 241-245, 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Національної поліції України (ідентифікаційний код 00032684, вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич