Справа № 560/4153/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4153/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

08 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом від 02.01.2020, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області щодо обмеження розміру пенсії до виплати ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити з 01 березня 2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотних екіпажів цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром та здійснити її виплату з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 з обмеженням максимального розміру пенсії 10740 гривень.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2017 по 30.04.2017 у розмірі 12470 гривень, з 01.05.2017 по 31.12.2017 у розмірі 12956,53 грн, з урахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) гривень за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погодившись з вказаним висновком суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено наявними доказами, що ОСОБА_1 з 1985 року отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу цивільної авіації відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до Розпорядження № 170298 від 20.03.2017, з 01 березня 2017 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та обрахував загальний розмір його пенсії у сумі 12956,53 грн. Проте розмір пенсії з обмеженнями максимального розміру, пенсійний орган визначив у сумі 10740,00 гривень (арк. спр. 144, зворот).

Згідно із Розпорядженням № 170298 від 16.04.2018, з 01 січня 2018 року відповідач визначив розмір пенсії ОСОБА_1 у сумі 12956,53 грн, а з 01.03.2018 розмір пенсії позивача визначено в сумі 17759,48 грн, і з врахуванням обмеження максимального розміру пенсії сума до виплати складає 13730,00 гривень (арк. спр. 145, зворот).

Аналогічні обмеження максимального розміру пенсії позивача на рівні 10-ти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, здійсненні Рішеннями про перерахунок пенсії №98 від 28.11.2018, від 10.04.2019, від 07.06.2019 (арк. спр. 147, зворот, 148, 150).

Листом за № К-1753-0-02.26-04 від 18 листопада 2019 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що виплата пенсії з березня 2017 року по грудень 2017 року здійснювалась у встановленому максимальному розмірі 10740,00 грн. З березня 2018 року розмір пенсії до виплати обмежується максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, Законами України Про Державний бюджет України на відповідний рік (арк. спр. 154).

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є неправомірними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача до виплати за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 сумою у розмірі 10740,00 грн, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за цей період у розмірі десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, визначених статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 52 Закону України від 5.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-ХІІ) /у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії/ право на пенсію за вислугу років мають окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

У статті 54 Закону № 1788-ХІІ визначено, що перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 №713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

За змістом частини першої статті 2 Закону України від 8.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" /надалі - Закон № 3668-VI/ (у редакції, чинній до 01.01.2016) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності з 1.01.2016, частину першу статті 2 Закону № 3668-VI доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати 10740 гривень".

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Законом України від 6.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набув чинності з 1.01.2017, у другому реченні частини першої статті 2 Закону № 3668-VI слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Законами №№ 3668-VI, 911-VIII, 1774-VIII внесено зміни до низки інших законів, зокрема до частини третьої статті 85 Закону №1788-ХІІ та частини третьої статті 27 Закону України від 9.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до частини третьої статті 85 Закону №1788-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Так само, частиною третьою статті 27 Закону №1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Колегія суддів зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668-VI, що набрав чинності з 01.10.2011.

Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 дійшов висновку, що наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом тощо).

Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

З аналізу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI вбачається, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правомірним є обмеження пенсії позивача розміром, еквівалентним десяти прожитковим мінімумам, установленим для осіб, які втратили працездатність.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" було передбачено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у таких розмірах: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Отже, пенсія ОСОБА_1 до виплати з 01.03.2017 не могла перевищувати суму у розмірі 12470,00 грн, з 01.05.2017 - 13120,00 грн, з 01.12.2017 - 13730,00 грн.

Разом з цим, як підтверджено матеріалами справи, у період з 01.03.2017 по 31.12.2017 позивачу щомісячно виплачувалась пенсія у розмірі 10740,00 грн, тоді як розмір нарахованої пенсії з 01.03.2017 становив 12956,53 грн (а.с. 42).

Колегія суддів зазначає, що обмежуючи розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 у період з 01.03.2017 по 31.12.2017 відповідач застосовував положення Закону №3668-VI з урахуванням змін, внесених законами №№ 911-VIII, 1774-VIII, якими максимальний розмір пенсії було обмежено не десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, а конкретною сумою - 10740,00 грн.

Водночас, безпосередньо у Прикінцевих положеннях Закону №911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

ОСОБА_1 пенсія призначена з 1985 року.

Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 констатував правомірність обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, однак не розглядав питання щодо обмеження пенсії у період з 01.03.2017 по 31.12.2017 конкретною сумою у розмірі 10740,00 грн.

Так, у пункті 42 зазначеної постанови Верховний Суд встановив, що пенсія позивачу у справі №580/234/19 з 01.03.2017 виплачувалась у розмірі 12579,65 грн, тобто без обмеження її сумою у розмірі 10740,00 грн на підставі законів №№ 911-VIII, 1774-VIII.

Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що пенсія ОСОБА_1 з 01.01.2017 обмежена конкретною сумою, а саме - 10740,00 грн, а не десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

За вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правомірним у спірних відносинах є обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Виходячи з того, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2017 році було визначено у розмірах, що перевищують суму 10740,00 грн, обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 до виплати цією сумою є протиправним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача до виплати за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 сумою у розмірі 10740,00 грн, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за цей період у розмірі десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, визначених статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

Щодо дотримання строків звернення ду суду, на що звертає увагу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 22, 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

Як зазначено в позові, про порушення своїх прав ОСОБА_1 стало відомо з листа пенсійного органу від 18.11.2019 року, а позов до суду подано 17 грудня 2019 року, тобто в межах строку, передбаченого ст.122 КАС України. У зв`язку з цим, суд вважає безпідставними доводи пенсійного органу про порушення позивачем строків звернення з позовом до суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а про те, що :"... визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку."

Також слід зазначити, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.

Водночас право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Протиправна невиплата пенсії або протиправне не відновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган Пенсійного фонду України - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Таким чином, норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку виплатою недоплаченої суми пенсії. Зважаючи на те, що не проведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплати недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Аналогічний правовий висновок щодо статей 122 та 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №815/1226/18) у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.