Справа № 300/223/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2021 р. справа № 300/223/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними щодо не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоду ведення підприємницької діяльності та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії за віком з врахуванням страхового стажу за період ведення підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тесту також - відповідач, Управління, Головне управління ПФУ області, Головне управління, пенсійний орган, Фонд) про визнання дій протиправними щодо не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоду ведення підприємницької діяльності та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії за віком з врахуванням страхового стажу за період ведення підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 24.06.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою, на підтвердження стажу роботи позивачем надано відповідні документи для призначення пенсії, в тому числі щодо періоду ведення підприємницької діяльності, зокрема: довідку державного реєстратора від 25.11.2020 за №326 про реєстрацію з 02.09.1994 та припинення підприємницької діяльності з 06.11.2002, розпорядження про скасування державної реєстрації від 06.11.2002 за №297, тимчасовий патент платника фіксованого податку від 15.04.1998 серії ДОЛ №000095. Відповідачем з 07.04.2020 призначено позивачу пенсію за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням страхового стажу 27 років 9 місяців (коефіцієнт страхового стажу - 0,27750 та коефіцієнт заробітної плати 0,46482 за даними персоніфікованого обліку з 01.01.2003 по 30.04.2020). Однак, при розрахунку пенсії за віком пенсійним органом не були враховані періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 09.11.1994 по 31.03.199 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача із заявою з вимогою зарахувати коментований період роботи на підставі поданих документів, наявних в матеріалах пенсійної справи та за даними електронних (синтетичних) та матеріальних (паперових носіях) баз обліку надходження платежів, розпорядником яких є відповідач. Втім, Головне управління ПФУ області листом від 02.09.2020 за №2577-2450/Й-02/8-0900/20 відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи періоду з 09.11.1994 по 31.03.199 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, з посиланням на обставину неподання позивачем при зверненні за призначенням пенсії довідки Державної податкової служби із зазначенням у ній виду системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності. Як пояснила позивач нею надавались до органу пенсійного фонду відповідні документи, такі як довідка Головного правління ДПС України в Івано-Франківській області №329/10/09-19-50-61-15 від 03.12.2019, яка містила інформацію по неможливість надати цим органом будь-яку інформацію про сплату податків за період з 02.09.1994 по 06.11.2002, у зв`язку із закінченням строків зберігання документів; платіжні повідомлення №27 та №224 від 15.02.1996 на сплату прибуткового податку; квитанції про сплату податків та зборів за 3-4 квартал 1994 року та 1 квартал 1995 року, за 1995 рік, 1996 рік, 1997 рік; довідку про зняття з обліку платника податків від 22.10.2002 за №3876 з інформацією про відсутність заборгованості зі сплати податків та зборів та момент ліквідації за рішенням власника, а також лист Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 17.06.2020. Однак дані документи залишені без розгляду відповідачем та належної правової оцінки. За доводами позивача, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановами Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. Таким чином, підтвердження періоду ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року на підставі довідки Державної податкової служби У країни, в якій би зазначався вид системи оподаткування при здійсненні позивачем підприємницької діяльності вище наведеними правовими нормами, не передбачено. Такий документ не є належним для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності. З урахуванням вказаного, відповідач отримавши 24.06.2020 від позивача довідку про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 25.11.2020 за №326, а також торговий патент від 15.04.1998 серії ДОЛ №000095 (з продовженням його дії) мав всі правові підстави зарахувати до загального трудового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002. Крім того, як відзначила позивач, Головне управління ПФУ області не скористалось правом, передбаченим законодавством, щодо самостійного отримання від державних органів необхідних відомостей і належних документів та не вжив всіх можливих заходів щодо належного та повного виконання своїх функцій по сприянню особі в отриманні нею соціальних гарантій у вигляді перерахунку пенсії. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 01.02.2021 (а.с.33, 35-45), ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 на підставі статей 260, 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.47-48).

Ухвалою від 19.02.2021 судом з власної ініціативи витребувано у Головного управління ДПС в Івано-Франківській області довідку (письмову інформацію) про вид системи оподаткування, обраний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в період здійснення нею підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002 (а.с.50).

На виконання ухвали суду від 19.02.2021 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 09.03.2021 суд отримав лист №2366/5/09-19-24-02 від 05.03.2021, яким повідомило про неможливість надання коментованої довідки, у зв`язку з відсутністю інформації щодо системи оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002. Орган державної податкової служби зазначив про можливість ОСОБА_1 звернутись за отриманням такої довідки до суб`єктів державної реєстрації: Міністерства юстиції України, який є розпорядником Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.59-60).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 11.03.2021 (а.с.62-68, 69-102). Відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що відповідно до пункту 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 13.02.1998 за №129/98 ВР зазначено, що до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків суми цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків - на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами. Тобто питання сплати страхових внесків врегульовано вищезазначеними нормативно-правовими актами. Таким чином, за доводами відповідача, відсутні підстави визнання дій Головного управління неправомірними при призначенні пенсії, так, як на момент призначення пенсії позивачем не надано підтверджуючих документів про сплату внесків до Пенсійного фонду України. Також відповідач вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Закону №1058, та зазначає, що періоди здійснення підприємницької діяльності враховується для визначення права, а не зараховуються до загального страхового стажу при призначенні пенсії.

Окремо у відзиві на позов відзначено, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та суті виконаних послуг.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

На виконання вимог ухвали суду від 19.02.2021 Головним управлінням ПФУ в області направлено письмові пояснення від 10.03.2021 за №0900-0803-7/7990 щодо обставин справи, які надійшли на адресу суду 15.03.2021 (а.с.104-106). За змістом вказаних пояснень ОСОБА_1 перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України в області, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 23.03.1998 по 12.12.2001 та з 06.04.2003 по 17.08.2009. За час перебування на обліку, не здійснювала нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Період з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002 не враховано до стажу роботи позивача, оскільки при призначенні пенсії не надано довідку Державної податкової служби України про вид та систему оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності, а також у зв`язку із несплатою останньою внесків за вказаний період.

В свою чергу, ОСОБА_1 направила суду відповідь на відзив від 23.03.2021, яка надійшла на адресу суду 26.03.2021 (а.с.112-116). Як вважає позивач, відповідно до пункту 8.3 "Інструкції про порядок обліку платників податків", затвердженої наказом ДПА України від 19.02.1998 за №80 (чинної на час спірних правовідносин), після проведеної перевірки платника податків, у разі встановлення факту відсутності заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами орган державної податкової служби знімає його з обліку. Зняття з обліку платника податків в органах державної податкової служби проводиться за наявності повідомлення від органів Пенсійного фонду. Після завершення процедури зняття з обліку орган державної податкової служби складає довідку про зняття з обліку платника податків за форми №12-ОПП, яку надсилає до органів державної реєстрації або органу, що здійснив реєстрацію. Як відзначила позивач до матеріалів справи долучено довідку про зняття з обліку платника податків від 22.10.2002 за № 3876 за формою 12-ОПП з інформацією про відсутність заборгованості зі сплати податків та зборів та момент ліквідації за рішенням власника та розпорядження № 297 від 06.11.2002 про скасування державної реєстрації та довідку про реєстрацію та припинення суб`єкта підприємницької діяльності від 25.11.2020 за №326. Отже, дані докази є беззаперечним свідченням повноти сплати ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та проведення відповідачем щодо позивача документальної перевірки здійснення всіх розрахунків. А отже доводи пенсійного органу щодо неподання позивачем підтверджуючих документів про сплату страхових внесків є безпідставними.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши доводи адміністративного позову і відзиву на позовну заяву, письмових пояснень, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , з 07.04.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, та отримує пенсію за віком, що підтверджується заявою про призначення пенсії від 24.06.2020 і розрахунком за пенсійною справою від 02.07.2020 (а.с.70-71).

При призначенні позивачу пенсії за віком, Головним управлінням ПФУ в області враховано до страхового стажу ОСОБА_1 27 років і 9 місяців (коефіцієнт страхового стажу - 0,27750) та заробітну плату за період з 01.01.2003 по 30.04.2020 (коефіцієнт заробітної плати - 0,46482), про що зазначено у листі-відповіді від 02.09.2020 за №2577-2450/Й-02/8-0900/20, а також підтверджується розрахунком стажу (а.с.13, 72).

Втім, як зазначила позивач, відповідачем не враховано до страхового стажу позивача періоди здійснення останньою підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002.

Так, судом з`ясовано, що ОСОБА_1 в період з 02.09.1994 по 06.11.2002 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та 02.09.1994 по 22.10.2002 перебувала на обліку у Долинській об`єднаній Державній податковій інспекції, що підтверджується довідкою Долинської міської ради від 25.11.2019, розпорядженням Долинської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області від 06.11.2002 за №297 і довідкою від 22.10.2002 за №3876 про зняття з обліку платника податків, виданою Долинською об`єднаною Державною податковою інспекцією (а.с.10, 11, 21).

Позивач звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про зарахування до її трудового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002.

Втім, відповідач листом від 02.09.2020 за №2577-2450/Й-02/8-0900/20 відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи коментованого періоду, з посиланням на обставину неподання позивачем при зверненні за призначенням пенсії довідки Державної податкової служби із зазначенням у ній виду системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності (а.с.13).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні до її страхового стажу періоди здійснення останньою підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав і мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно вимог частини 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно відмітити, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду зокрема для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058).

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі по тексту також - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (надалі по тексту також - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно пункту 7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

За змістом частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України №1788-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (надалі по тексту також - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За змістом пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З урахуванням внесених змін, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Виходячи із контексту процитованих положень нормативно-правових актів у всіх випадках умовою зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до трудового і страхового стажу :

- за період з 01.01.1998 по 06.11.2002 є перебування такого суб`єкта господарювання на спрощеній системі оподаткування та/або із застосуванням фіксованого податку (за наявності спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків);

- 09.11.1994 по 31.12.1997 за період до 1 травня 1993 року за наявності спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків.

В контексті вказаного слід звернути увагу на таке.

При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом №1058 за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина 3 статті 20 Законом №1058).

Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Постановою правління ПФУ від 10.06.1994 за №5-5 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, де підпунктом 5.2.2. пункту 5.2. Розділу ІІІ визначено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду, а саме: для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно на їхній праці - 9 відсотків суми доходу.

Коментована Інструкція від 10.06.1994 за №5-5 втратила чинність на підставі постанови Правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів" від 06.09.1996 за №11-1. Відповідно до пункту 7.2. Розділу 7 Інструкції №11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в пункті 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.

В подальшому, згідно підпункту 3.1.3. пункту 3.1. Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 03.06.1999 за №4-6 встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3., та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1. пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Згідно пункту 3.3. Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за №16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.

Виходячи із системного аналізу положень Інструкцій за №5-5, №11-1, №4-6 і №16-6, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Слід відмітити, що підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення останньою підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, слугувала обставина неподання позивачем при зверненні за призначенням пенсії довідки Державної податкової служби із зазначенням у ній виду системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності.

На переконання суду, з`ясування органом, що призначає пенсію, виду системи оподаткування при здійсненні позивачем підприємницької діяльності у спірний період є важливою умовою при зарахуванні до її трудового і окремо страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності, оскільки чинне законодавство розрізняє види документів, якими підтверджується стаж підприємницької діяльності за спрощеною та загальною системою оподаткування.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, які однозначно підтверджували б вид системи оподаткування при здійсненні позивачем підприємницької діяльності у період з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002.

Позивачем до позовної заяви надано копії листів Долинського управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 03.12.2019 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 17.06.2020, однак у вказаних відповідях не міститься відомостей про те, на якій системі оподаткування перебувала ОСОБА_1 з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002 (а.с.16, 22).

Як уже зазначалось судом, ухвалою суду від 19.02.2021 витребувано у Головного управління ДПС в Івано-Франківській області довідку (письмову інформацію) про вид системи оподаткування, обраний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в період здійснення нею підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002 (а.с.50).

Втім, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом №2366/5/09-19-24-02 від 05.03.2021 повідомило про неможливість надання коментованої довідки, у зв`язку з відсутністю інформації щодо системи оподаткування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, та зазначило про можливість ОСОБА_1 звернутись за отриманням такої довідки до суб`єктів державної реєстрації: Міністерства юстиції України, який є розпорядником Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.59-60).

В той же час, за доводами позивача, наведеними у позовній заяві, у спірний період вона здійснювала підприємницьку діяльність за спрощено системою оподаткування, підтвердженням чого, на переконання останньою, є платіжні повідомлення та квитанції про сплату прибуткового податку, тимчасовий патент платника фіксованого податку, довідка про зняття з обліку платників податків.

При цьому, згідно письмового пояснення відповідача за №0900-0803-7/990 від 10.03.2021 (за підписом начальника Управління), ОСОБА_1 у період з 23.03.1998 по 12.12.2001 та з 06.04.2003 по 17.08.2009 перебувала на обліку в органах пенсійного фонду, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. До Фонду позивачем як фізичною особою-підприємцем подано звіти за ІІ-ІІІ квартали 1998 року, за ІV квартал 2000 року і за І квартал 2003 року без нарахувань (а.с.104).

Позивачем у справі жодних пояснень і доказів на спростування таких доводів відповідача не надано суду.

Разом з тим, суд критично оцінює посилання позивача на платіжні повідомлення та квитанції про сплату прибуткового податку, тимчасовий патент платника фіксованого податку і довідку про зняття з обліку платників податків, як на докази здійснення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, оскільки такі не є належними доказами щодо виду оподаткування.

Слід відмітити, за змістом пункту 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (надалі по тексту також - Указ №727/98) суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 Указу №727/98 суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Положення Указу №727/98 в редакції до 28.06.1999 передбачали сплату єдиного податку до Пенсійного фонду України в розмірі 40 відсотків.

Таким чином позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування починаючи з 03.07.1998, відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 за №727/98 із змінами та доповненнями, мала б сплачувати у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства 42% і 40% відповідно від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду.

Як передбачено положеннями пункту 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується саме спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Втім як свідчать матеріали справи, позивачем не надано суду ані спеціального торгового патенту, ані свідоцтва про сплату єдиного податку чи патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, ані довідки про сплату страхових внесків, для підтвердження права на зарахування до її страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002.

Безпосередньо надаючи оцінку долучених позивачем платіжних повідомлень та квитанцій про сплату суд виходить із того, що копії таких документів, наявних у матеріалах справи на аркушах 18, 19 і 20 на суми "362 000", "1 404 000", "200 000" стосуються оплати "акцизу", "прибуткового податку з громадян" і "податку з продажу імпортних товарів".

Такі платіжні повідомлення та квитанції про сплату прибуткового податку відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 за №13-92 "Про прибутковий податок громадян" не є доказом сплати позивачем страхових внесків у період з 1994 по 1997 роки.

При цьому, відповідач у своїх поясненнях не надав будь-якого спростування чи належних доказів в частині неможливості зарахування платежів в сумах "400 000", "100", "80", здійснених ОСОБА_1 згідно корінці від квитанцій від "26.05.1995", "26.06.1997" і "26.08.1997" відповідно (а.с.17, 20, 75). Такі копії документів подані ОСОБА_1 як до Головного управління ПФУ області так і в суд з адміністративним позовом.

Відповідач у відзиві на позов і власних письмових поясненнях не спростував не зарахування таких коштів до Пенсійного фонду України.

В квитанції від 16.05.1995, окрім суми ("400 000"), визначено отримувача платежу "Пенсійний фонд" і відповідні періоди "за ІІІ-ІV квартал 1994 року" і "за І квартал 1995 року".

На переконання суду, за відсутності заперечень відповідача, оплату таких коштів можна трактувати як внески до Пенсійного фонду України.

Втім у решта двох квитанціях, крім дати оплати, суми ("80", "100") і отримувача, не внесено інших даних, що позбавляє суд фактичної можливості чітко визначити періоду, за який здійснено внесення коштів до Пенсійного фонду України.

Незважаючи на те, що позивач не надала докази подання відповідної звітності до Пенсійного фонду України про нарахування і сплату таких внесків із їх відображенням у обліку відповідача, встановлені обставини вказують на необхідність зарахування до трудового і страхового стажу позивача періоду з 01.07.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.03.1995, з 01.06.1997 по 30.06.1997 і з 01.08.1997 по 31.08.1997.

Попри вказане наявний в матеріалах справи оригінал тимчасового патенту серії ДОЛ №000095, виданий ОСОБА_1 . Долинською об`єднаною державною податковою інспекцією 15.04.1998 на період з 01.04.1998 по 30.04.1998 та продовжений на період з 01.05.1998 по 31.05.1998 і з 01.04.1998 по 30.06.1998 (а.с.12), є належним документом для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.06.1998 по 30.06.1998. Такий період підприємницької діяльності врахований відповідачем до страхового стажу позивача, свідченням чого є наявний в матеріалах справи розрахунок трудового стажу (а.с.72).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази сплати позивачем страхових внесків в період з 09.11.1994 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, та які б підтвердили право позивача на зарахування до її страхового стажу спірного періоду здійснення нею підприємницької діяльності.

Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, як уже зазначалось судом, є наявність доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Тобто, лише довідка від 25.11.2019 за №326, видана Долинською міською радою про реєстрацію ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця припинення останньою підприємницької діяльності, не може бути врахована судом для підтвердження страхового стажу в оскаржуваний період, оскільки вказаний документ не свідчить про відрахування страхових внесків із її заробітної плати до Пенсійного фонду України.

З аналогічних підстав суд критично оцінює аргументи ОСОБА_2 про те, що доказом оплати необхідних внесків до Пенсійного фонду України є факт припинення 06.11.2020 підприємницької діяльності, свідченням чого є як довідка Долинської міської ради №326 від 25.11.2019 та і довідка Долинської об`єднаної державної податкової інспекції №3876 від 22.10.2020 (а.с.10. 21). Ні одна із цих довідок не засвідчує внесення необхідних платежів до Пенсійного фонду України, а довідка з територіального органу державної податкової інспекції лише засвідчує відсутність заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), але аж ніяк не внесків до Фонду.

Більше того, можливість проведення структурним підрозділом відповідача у 2002 році перевірки перед припиненням позивачем підприємницької діяльності може лише свідчити про відсутність заборгованості до Фонду (якщо така перевірка взагалі мала місце). Втім, остання не доводить факт внесення за спірний період 01.04.1995 по 31.05.1997, з 01.07.1997 по 31.07.1997, з 01.09.1997 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002 коштів до Пенсійного фонду України, оскільки як встановлено вище позивач в окремий період, за доводами відповідача, була на загальній системі оподаткуванні і подавала до Фонду звіти без нарахувань. За всією логікою подій юридичний зміст таких звітів вказував на неотримання позивачем доходу від здійснення своєї діяльності, що стало наслідком подання звітів "із нульовими" показниками.

Будь-яких належних та допустимих доказів які б спростовували б коментовані висновки суду, позивач не надала.

Окремо, суд констатує, що позивач у адміністративному позові і відповіді на відзив, повідомляючи про здійсненні підприємницької діяльності у спірний період, жодним чином не ствердив про застосування спрощеної системи оподаткування та/або застосування фіксованого податку, окрім періоду з 01.04.1998 по 30.06.1998.

Зберігаючи окремі документи щодо оплати податків і зборів у 1995-1997 роках, проявляючи при цьому так звану обачність у необхідності їх облікування, ОСОБА_1 не повідомляє про отримання відповідних свідоцтв про обрання спрощеної системи оподаткування, їх втрати чи знищення тощо.

В даному випадку позивач апелює про необхідність обліку таких документів саме територіальними органами Державної податкової служби України в області, що не є стороною у справі, при цьому не пояснює про причини не зберігання їх особисто.

В призмі досліджуваного ОСОБА_1 не довела наявність у відповідача законодавчо визначеного обов`язку облікувати і володіти по фізичних особах-підприємцях (за спірний період) інформацію чи даними про обрання системи оподаткування (спрощеної чи загальної), за умови не подання такими суб`єктами підприємницької діяльності періодичних відповідних звітів про нарахування і сплату внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про правомірність неврахування органом пенсійного забезпечення до страхового стажу позивача період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.04.1995 по 31.05.1997, з 01.07.1997 по 31.07.1997, з 01.09.1997 по 31.03.1998 та з 01.07.1998 по 06.11.2002, так як відсутні відомості про перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та/або із застосуванням фіксованого податку, в тому числі про сплату страхових внесків у вказаний період, що є особливою умовою при обчисленні пенсії.

В той же час матеріали справи свідчать про безпідставне не зарахування до трудового і страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.1994 по 07.08.1994, з 09.11.1994 (так як з 08.08.1994 до 08.11.1994 період зарахований у зв`язку із отримання статусу безробітної особи) по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.03.1995, з 01.06.1997 по 30.06.1997 і з 01.08.1997 по 31.08.1997 (а.с.17, 72, 75, 84).

В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 908,00 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція від 21.01.2021 за №78ХМ-МР65-39Р0-С8ХМ на суму 908,00 гривень (а.с.1).

Також в матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 05.01.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кибилинець Т.В. , попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 14 447,40 гривень, акт наданих послуг від 23.03.2021 на суму 16 417,80 гривень і квитанція про оплату 16 417,80 гривень (а.с.24-28, 29, 109, 110а).

У відзиві на позов відповідач звернув увагу на неспівмірність вартості сформованих позивачем витрат, оплачених і визначених як послуги адвоката за надання професійної правничої діяльності (а.с.67).

Оцінюючи акт надання послуг від 23.03.2021, суд виходить із того, що другий рядок вартості послуг "5 910,30 гривень" за найменуванням "Збір доказів та складання адміністративного позову" не містить відомостей та інформації, які саме докази зібрані чи організовано/забезпечено їх отримання саме за участю адвоката.

В матеріалах справи не міститься жодного адвокатського запиту чи інших документів, що могли б засвідчити, що листи, відповіді чи докази у відношенні до ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи, отримані/зібрані із допомогою адвоката.

Щодо такого найменування послуги як "Підготовка заяв, клопотань, відзиву та інших процесуальних документів", вартістю "5 253,60 гривень", слід вказати наступне.

Матеріали справи не містять "клопотань" та "інших процесуальних документів" ОСОБА_1 чи її адвоката, окрім позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви і відзиву на позов.

При цьому, заява про усунення недоліків позовної заяви не може вважатися судом як послуга, вартість послуги якої повинна бути відшкодована, виходячи із того, що такий недолік є неналежним дотримання позивачем і його представником вимог процесуального закону, а його недотримання є упущенням самого заявника, вчинене без участі відповідача.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, із урахуванням вище описаних складових акта від 23.03.2021, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 90,80 гривень і витрат та на професійну правничу допомогу 1 641,78 гривень, що пропорційно становить 10 відсотків задоволених позовних вимог від розміру судового збору, який сплачено за одну позовну вимогу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового і страхового стажу при призначенні пенсії з 07.04.2020 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.1994 по 07.08.1994, з 09.11.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.03.1995, з 01.06.1997 по 30.06.1997 і з 01.08.1997 по 31.08.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 07.04.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням до трудового і страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.1994 по 07.08.1994, з 09.11.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.03.1995, з 01.06.1997 по 30.06.1997 і з 01.08.1997 по 31.08.1997.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 90,80 гривень (дев`яносто гривень вісімдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 641,78 гривень (одна тисяча сорок одна гривня сімдесят вісім копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача (адвокат) - Кобилинець Тетяна Василівна (Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001289 від 20.04.2018, ордер серії ІФ №104687 від 23.03.2021).

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.