Справа № 460/925/21
Суддя: Л.А. Жуковська
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
08 квітня 2021 року м. Рівне №460/925/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А., після одержання позовної заяви
Головного управління Національної поліції в Рівненській області
про стягнення заборгованості за предмети однострою, -
Головне управління Національної поліції в Рівненській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за предмети однострою в сумі 2729,51 грн.
Ухвалою суду від 17.02.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивачу недоліки позовної заяви запропоновано усунути шляхом подання до суду: документа про сплату судового збору у розмірі 168,00 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; читабельні копії документів, а саме: листи управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Рівненській області; докази на підтвердження того, що строк звернення до суду не пропущено або заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали суду від 17.02.2021, позивачем надано лист управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Рівненській області; документ про сплату судового збору та заяву про поновлення строків звернення до суду.
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду зазначає, що позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом надання колишньому працівнику ОСОБА_1 строку для погашення наявної заборгованості на виконання вимог Методичних рекомендацій щодо відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, затверджених Національною поліцією України. Згідно із вказаними рекомендаціями моніторинг стану погашення поліцейським заборгованості здійснюється підрозділом забезпечення. У разі непогашення особою, яку звільнено зі служби в поліції, протягом місяця з дати звільнення (або застосування дисциплінарного стягнення) вартості предметів однострою, підрозділ забезпечення інформує підрозділ правового забезпечення для здійснення претензійно -правової роботи. Вказаною нормою рекомендацій надано певний проміжок часу для можливості особі віднайти ресурси для погашення боргу. Також вказує про неможливість звернення з позовом у строки, визначені процесуальним законодавством, у зв`язку відсутністю можливості сплатити судовий збір.
Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст.4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У свою чергу, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію").

Згідно з ст. 20 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські мають єдиний однострій, який отримується безоплатно. Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських (у мирний час), організацію його використання та обліку визначає Порядок забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.09.2017 № 772 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2019 № 1100), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.10.2017 за № 1224/31092 (далі - Порядок № 772).

Пунктом 2 розділу 1 Порядку №772 встановлено, що однострій - це загальна назва форменого одягу поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять тощо (інвентарне майно), та предметів особистого користування, які видаються в постійне користування і не використовуються як інвентарне майно.

Згідно з п. 3 Розділу 1 Порядку №772 одностроєм згідно із цим Порядком забезпечуються поліцейські, зокрема, які проходять службу на відповідних посадах у Національній поліції України.

Відповідно до п. 10 розділу V Порядку №772 та п. 10 розділу V Наказу №1100 встановлено, що поліцейським у випадку звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України здійснюється відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, з урахуванням термінів його експлуатації.

Із даними нормативними вимогами відповідача було особисто (під підпис) ознайомлено, що зафіксовано у довідці № 19 про отримання поліцейськими предмети однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації), яких не закінчився.

З системного аналізу наведених норм Порядку №772 встановлено, що в разі звільнення поліцейського зі служби, ним повинна відшкодовуватись вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Тобто, видача предметів однострою особистого користування особі, так само як і відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, нерозривно пов`язане із проходженням нею публічної служби.

Відтак, посилання позивача на застосування загального шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ч.2 ст. 122 КАС України, в даному випадку є безпідставними.

Натомість, в даному випадку застосуванню підлягає саме ч.5 ст.122 КАС України, яка визначає місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Правові висновки подібного характеру наведені у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №360/917/19, де вказано, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи те, що підстави, які зумовили звернення Головного управління Національної поліції в Рівненській області з даним позовом виникли, у зв`язку з прийняттям позивачем наказу від 08.07.2020 №102о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , то фактичне звернення з адміністративним позовом 10.02.2021 відбулось з порушенням строків, визначених ч.5 ст.122 КАС України.

Поряд з цим, суд зазначає, що посилання позивача на вжиття заходів досудового порядку вирішення спору до звернення з адміністративним позовом, є також безпідставними, оскільки ані Законом України "Про Національну поліцію", ані іншими нормативно-правовими актами не встановлено можливості вжиття заходів досудового порядку вирішення спору у випадку відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Крім того, суд зазначає, що особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору.

Крім того, у пу. 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звернув увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що "…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.

А отже, довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Також, суд зазначає, що позивач, діючи як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому відсутність видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення позовної заяви.

Суд зазначає, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень не є об`єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку апеляційного оскарження та реалізувати своє право щодо оскарження без порушення порядку здійснення такої процесуальної дії.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки підстави наведені позивачем, судом визнано неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, та подана позивачем заява про поновлення строків звернення до суду не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви та наявність підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 169, 241, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складений 08.04.21

Суддя Л.А. Жуковська