Справа № 440/5159/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 р. Справа № 440/5159/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі № 440/5159/20 (головуючий 1 інстанції Довгопол М.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.05.2020 №0-1603 на суму 662,26 грн., №0-1603 на суму 273,54 грн., №0-1603 на суму 271,66 грн, №0-1603 на суму 538,94 грн.; стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані протиправністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими визначено грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стосовно чотирьох об`єктів нерухомості, які не перебувають у його власності. Крім того, позивач вважає, що протиправні дії відповідача призводять до заподіяння йому суттєвої моральної шкоди, оскільки він змушений відчувати на собі додатковий стрес, сильні душевні хвилювання, тривогу і нервові напруження, переживання і почуття обмеженості, приниженої гідності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі позовзадоволено частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.05.2020 №0-1603, №0-1603, №0-1603, №0-1603.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та виплат на професійну правничу допомогу.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області подано до суду клопотання, в якому він просить замінити відповідача Головне управління ДПС у Полтавській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як територіальний орган утворений на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44057192).

В обґрунтування клопотання про заміну сторони посилається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 р. "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби", наказу ДПС від 30.09.2020 р. № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено Головне управління ДПС у Полтавській області як територіальний орган ДПС на правах відокремленого підрозділу.

Наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" з 01.01.2021 р. розпочато здійснення повноважень та функцій територіальними органами ДПС повноважень та функцій територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремленими підрозділами згідно наказу ДПС від 30.09.2020 р. № 529.

Згідно ст. 52 КАС України, процесуальне правонаступництво у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Головного управління ДПС у Полтавській області на належного правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як територіальний орган утворений на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44057192).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 21.05.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано такі податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- №0-1603, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 662,26 грн. /а.с.15/;

- №0-1603, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 273,54 грн. /а.с.15/;

- №0-1603, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 538,94 грн. /а.с.16/;

- №0-1603, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 271,66 грн. /а.с.16/.

Копії наведених податкових повідомлень-рішень отримані ОСОБА_1 17.06.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення /а.с.82/ та не заперечується позивачем.

19.06.2020 позивач засобами поштового зв`язку /а.с.20 зворотній бік/ звернувся до Кременчуцького управління ГУ ДПС у Полтавській області із заявою від 19.06.2020, в якій просив провести звірку даних, що містяться, зокрема, у спірних податкових повідомленнях-рішеннях щодо об`єктів нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності ОСОБА_1 та нарахованої суми податку; у разі виявлення розбіжностей між даними, провести перерахунок суми податку та відкликати ці податкові повідомлення-рішення /а.с.20/.

Крім того, 19.06.2020 засобами поштового зв`язку /а.с.21 зворотній бік/ позивач звернувся до ДФС України зі скаргою від 19.06.2020, в якій, зокрема, просив скасувати податкові повідомлення-рішення №0-1603, 0-1603, 0-1603, 0-1603 від 21.05.2020 /а.с.21-22/.

08.07.2020 листом №ФОП/4639/16-31-51-33-25 ГУ ДПС у Полтавській області повідомило позивача про те, що відповідно до даних реєстрів платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ІС "Податковий блок", за ним зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення, у зв`язку з чим контролюючим органом 21.05.2020 винесено податкові повідомлення-рішення, які отримані особисто позивачем 17.06.2020 /а.с.24-25/.

До листа додано розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік по об`єктах оподаткування /а.с. 26 28/, згідно із якими:

- податок на суму 662,26 грн. нараховано щодо приміщення, загальна площа якого 105,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (дата реєстрації права власності 31.07.2013);

- податок на суму 271,66 грн. нараховано щодо торгівельної будівлі, загальна площа 43.4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (дата реєстрації права власності 07.03.2013);

- податок на суму 273,54 грн. нараховано щодо торгівельної будівлі, загальна площа 43.7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (дата реєстрації права власності 07.03.2013);

- податок на суму 538,94 грн. нараховано щодо нежилого приміщення, загальна площа 85.8 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 (дата реєстрації права власності 07.12.2018).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 13.08.2020 №25484/6/99/00/06-02-04-06 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення, в тому числі, №0-1603, 0-1603, 0-1603, 0-1603 від 21.05.2020 без змін /а.с.29-30/.

ОСОБА_1 , вважаючи податкові повідомлення-рішення №0-1603, 0-1603, 0-1603, 0-1603 від 21.05.2020 протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині про стягнення моральної шкоди та виплат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіянням моральної шкоди та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 776,59 грн. на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в обґрунтування існування таких страждань не конкретизовано, яка саме моральна шкода була заподіяна позивачу, та не наведено обґрунтувань причинно-наслідкового зв`язку виникнення зазначеної шкоди та дії (бездіяльність) відповідача, що є обов`язковою умовою для встановлення судом обґрунтованості заявленої моральної шкоди.

Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

- Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

- Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

- Причинний зв`язок між протиправною поведінкою а шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

- Вина заподіювана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої влади (у даному випадку відповідача) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної виконавчої влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України, відшкодуванню підлягає шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що незаконними діяннями державних органів є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завданої шкоди повинна бути доведена.

Однак, позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження понесення ним моральної шкоди, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не обґрунтував заявлений розмір моральної шкоди.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу).

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 15.09.2020 /а.с.55/.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 217,65 грн.

Також у позовній заяві міститься заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано копії договору про надання правничої допомоги від 09.09.2020 /а.с.51/, що укладений між Ульяновою Ю.А. (адвокат, представник) та ОСОБА_1 (клієнт), згідно з пунктом 1 якого адвокат, представник зобов`язується забезпечити надання клієнту послуг з правничої допомоги, а саме: складання процесуального документа позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення моральної шкоди, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката, представника та виконувати інші умови цього договору. Ціна послуг адвоката за надання зазначених послуг визначається сторонами в 3000,00 грн та сплачується в наступному порядку до 30.09.2020, після отримання рахунку (пункт 2 Договору).

Витягом з Єдиного реєстру адвокатів України підтверджено, що Ульянова Ю.А. має статус адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №536 від 20.07.2007) /а.с.94-95/.

На підтвердження надання правничої допомоги, на підставі договору від 09.09.2020, Ульяновою Ю.А. (адвокат, представник) та ОСОБА_1 (клієнт) складено та підписано акт надання послуг №43 від 15.09.2020, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги з правової допомоги зі складання позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення моральної шкоди на суму 3000,00 грн. /а.с.54/.

Оплата послуг адвоката здійснювалася на підставі рахунку №43 від 09.09.2020 /а.с.52/ та підтверджується квитанцією АТ "А-Банк" від 15.09.2020 /а.с.53/.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 776,59 грн. на користь позивача зважаючи на часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі № 440/5159/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити.

Замінити відповідача у справі - Головне управління ДПС у Полтавській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як територіальний орган утворений на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44057192).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 по справі № 440/5159/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов