Справа № 466/1442/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Справа № 466/1442/20 пров. № А/857/2368/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року (суддя Квацюк В.І., м.Львів, повний текст складено 17 серпня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Берегових Владислава Сергійовича та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення органу про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Берегових В.С. (далі Державний виконавець, ВПВР, Управління, ЗМУ відповідно) та ЗМУ в якому просив:

визнати дії Державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження ВП №56689952, відкритого 04.07.2018, з примусового виконання виконавчого листа від 23.05.2018, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 березня 2018 року в справі №466/7833/17 (далі Рішення суду) про зобов`язання вчинити певні дії протиправними;

визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.02.2020 ВП №56689952 (далі Постанова) протиправною та скасувати її;

зобов`язати Державного виконавця відновити виконавче провадження ВП №56689952 з примусового виконання виконавчого листа від 23.05.2018, виданого на підставі Рішення суду (далі Виконавчий лист);

зобов`язати Державного виконавця вжити всіх передбачених Законом заходів щодо примусового виконання Виконавчого листа;

зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області (далі ГТУЮ) подати звіт про виконання судового рішення по даній справі протягом одного місяця, після набрання рішення законної сили.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ), яке із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що законодавча процедура примусового виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання в межах відповідного процесуального законодавства, із застосуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) переводить ці відносини у галузь кримінально процесуального напрямку, яка передбачає проведення досудового розслідування та встановлення факту вчинення злочину у вигляді невиконання судового рішення. Зазначає, що Державний виконавець діяв відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Державний виконавець та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодне повідомлення боржнику Державним виконавцем належним чином надіслано не було. Доказів отримаповідомлення боржником про вимогу державного виконавця з`явитися до ВПВР про вимогу виконати рішення суду, попередження про накладення штрафів та кримінальну відповідальність матеріали виконавчого провадження не містять. За наслідками розгляду подання Державного виконавця кримінальне провадження не відкривалося, відповідні відомості про нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) не вносилися до ЄРДР, факт відкриття кримінального провадження належними та допустимими доказами є недоведений, а тому застосування Державним виконавцем частини третьої статті 63 Закону №1404-VІІІ є безпідставним. Крім того, ЗМУ не були вжиті належні заходи реагування на звернення позивача позивача в межах ВП №56689952 (частина звернень залишена без належного реагування та відповіді) та не здійснено контроль за правомірністю рішення, прийнятого Державним виконавцем.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають частково відповідачють встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала адміністративна справа №466/7833/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФ (далі УПЗ) про зобов`язання вчинити дії.

За результатами розгляду цієї справи 27.03.2018 Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено Рішення суду, яким позов задоволено та зобов`язано відповідача провести обчислення, нарахування і призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 26.03.2015 на підставі грошового атестату №089 від 30.11.2007, яким визначена сума щомісячного грошового забезпечення у розмірі 6040,20 грн, та довідки про доходи грошового забезпечення за 15 місяців 2006-2007р.р. (загальна сума доходу - 94988.54 грн.) від 01.02.2017 №58/24 (далі Довідка), складених і нарахованих Службою безпеки України під час проходження ним військової служби в органах безпеки до моменту звільнення 01.10.2008 з військової служби в запас (а.с.13-15).

Вищевказане Рішення суду набрало законної сили 27.04.2018.

З метою примусового виконання Рішення суду Шевченківським районним судом м. Львова 23.05.2018 було видано Виконавчий лист (а.с.41-42).

Зазначений Виконавчий документ позивачем, як стягувачем, було скеровано для примусового виконання до Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львова, державним виконавцем якого 04.07.2018 відкрите виконавче провадження ВП №56689952 (а.с.43-44).

22.05.2019 ВП №56689952 на виконання постанови заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ГТУЮ) з питань державної виконавчої служби Сала Ю.А. було передано для подальшого проведення виконавчих дій до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ (далі ВПВР-1, Управління-1 відповідно) (а.с.45-46).

За ініціативою ГТУЮ ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 червня 2019 року в справі №466/7833/17 було замінено сторону боржника у вищезазначеному виконавчому провадженні ВП №56689952: з УПЗ на ГУПФ (а.с.50-51).

24.06.2019 на адресу ВПВР-1 надійшов лист з інформацією про те, що ГУПФ позбавлене можливості виконати рішення суду у зв`язку із відсутністю Довідки, яка лягла в основу Рішення суду (а.с.47-49).

13.09.2019 на адресу ГУПФ скеровано лист з вимогою надати підтвердження виконання Рішення суду, а у випадку невиконання надати відповідні пояснення (а.с.52-53).

07.10.2019 на адресу ВПВР-1 надійшов лист від боржника з інформацією про те, що в УПФ відсутня Довідка, на підставі якої слід провести нарахування. Оригінал довідки не був наданий стягувачем ОСОБА_1 , а тому вони звернулись до Управління Служби безпеки України у Закарпатській області (далі УСБУ) з проханням надати дублікат такої довідки (а.с.54-56).

21.10.2019 Державним виконавцем скеровано вимогу боржнику надати письмове підтвердження звернення (та копії отриманих відповідей) до УСБУ щодо отримання Довідки; надати письмове підтвердження звернення (та копії отриманих відповідей) до ОСОБА_1 щодо надання ним Довідки; повідомити Державного виконавця чи звертався боржник до Шевченківського районного суду м. Львова про отримання Довідки із матеріалів судової справи №466/7833/17 (а.с.57-58).

Крім цього, 21.10.2019 Державним виконавцем скеровано запит на адресу стягувача ОСОБА_1 на предмет наявності в нього такої Довідки та, у випадку наявності, надання такої боржнику для проведення обчислення, нарахування і призначення пенсії (а.с.59-60).

Згідно відповіді ГУПФУ від 11.11.2019 було встановлено, що боржником направлено запит до УСБУ (а.с.61-63).

23.12.2019 на адресу ВПВР-1 надійшла відповідь з УСБУ з інформацією про те, що копія Довідки скеровано на адресу ГУПФУ з листом від 16.01.2019 №17796/03.20-16 (а.с.66-69).

26.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн та встановлено новий строк виконання Рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.73-75).

У зв`язку з невиконанням вимог виконавчого документа, 22.01.2020 Державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200 грн (а.с.79-80).

23.01.2020 за невиконання Рішення суду складено акт державного виконавця та скеровано у Галицький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області подання про внесення відомостей до ЄРДР стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України (далі КК; Подання відповідно) (а.с.79-84).

03.02.2020 Державним виконавцем винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII (а.с.85-87).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).

За приписами пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних відносин слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Верховний Суд в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Крім того, як видно з матеріалів справи відповідачем не надано належного підтвердження про те, що його Подання розглядалось відповідним правоохоронним органом і за наслідками його розгляду вчинені відповідні дії.

Водночас, за наслідками прийняття оскаржуваної Постанови Рішення суду залишилось невиконаним. Хоча, як уже встановлено вище УСБУ направлено до ГУПФ Довідку на підставі якої необхідно здійснити обчислення, перерахунок та призначення позивачу пенсії згідно з Рішенням суду та надано детальний розрахунок вказаних у Довідці сум. Вказана Довідка також знаходиться і в матеріалах справи №466/7833/17 про, що достовірно відомо боржнику. При цьому, відсутність оригіналу Довідки (оригінал наданий в одному примірнику ОСОБА_1 ) не може бути безумовною перешкодою для виконання Рішення суду, так як УСБУ за наявними у них даними склали розгорнуту довідку про грошове забезпечення позивача за період з вересня 2006 по листопад 2007 роки, в якій підтверджено загальну суму доходу ОСОБА_1 , що вказана у Довідці та яка направлена на адресу ГУПФ у жовтні 2018 року.

Частиною третьою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (надіслання вимог державного виконавця про стан виконання Рішення суду, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення, так як такі не призвели до реального виконання Рішення суду. Попри те, що відповідачу було відомо, що в боржника достатньо документів, які підтверджують дані, що наведені у Довідці, копія Довідки надіслана з УСБУ та детальний розрахунок її даних, Довідка надана позивачем, що знаходиться в матеріалах справи №466/7833/17, а тому відповіді ГУПФ з посиланням на те, що причиною неможливості виконання Рішення суду є відсутність Довідки, свідчить про злісне ухилення від виконання Рішення суду, отже відповідно до вимог Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання Рішення суду у повному обсязі.

За приписами частини першої статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 КАС при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної Постанови та необхідності її скасування, що є достатнім способом захисту порушеного права позивача, тому в цій частині немає необхідності визнавати дії Державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження ВП №56689952 протиправними, так як із скасуванням Постанови апріорі уже встановлено, що дії в частині закриття виконавчого провадження були протиправними та невиправданими в світлі викладених обставин справи.

Щодо зобов`язання Державного виконавця вчинити дії по відновленню виконавчого провадження ВП №56689952 та вжити всіх передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо виконання Виконавчого листа, то слід вказати, що відповідно до статті 41 Закону №1404-VIII відновлення виконавчого провадження, у даному випадку, здійснюються на підставі скасування Постанови, тому у суду немає підстав додатково зобов`язувати вчинити відповідні дії, так як вчинення таких за наведених обставин, прямо передбачені Законом №1404-VIII. Тому після відновлення виконавчого провадження, яке станом на час апеляційного розгляду справи відновлено Державний виконавець, в межах наданих йому повноважень повинен вчинити усі можливі та передбачені Законом №1404-VIII дії спрямовані на повне виконання Рішення суду.

Щодо зобов`язання ЗМУ подати звіт про виконання судового рішення, то за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин в цьому немає необхідності, так як Постанова скасована, а виконавче провадження ВП №56689952 відновлено.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції здійснив правильне застосування норм матеріального права, однак виходячи із обставин справи дійшов помилкових висновків щодо способу застосування порушеного права шляхом повного задоволення позову, а тому з урахуванням наведених вище висновків апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року в частині задоволення позову про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Берегових Владислава Сергійовича, а також зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подати звіт про виконання рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний