Справа № 200/10244/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року справа №200/10244/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника відповідача Бердник Ю.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі № 200/10244/20-а (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.11.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати йому заборгованості суми пенсії в розмірі 79538,43 грн. станом на 31.10.2020 року згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5055/19-а, що набрало законної сили 27.08.2019 року протиправною;

зобов`язати відповідача компенсувати на 100 % втрату частини доходів окремо підсумкову суму невиплаченого основного розміру пенсії 67903,53 грн., та окремо суму невиплаченої індексації пенсії 11634,90 грн., станом на 31.10.2020 року, але щомісяця зростаючу на 387,83 грн.; компенсацію виплатити одночасно з сумою невиплаченої пенсії;

зобов`язати відповідача подати в місячний строк, після набрання рішення суду законної сили, письмовий звіт до суду про виконання судового рішення, копію звіту направити на його адресу (т. 1 а.с. 2-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі № 200/10244/20-а позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості суми пенсії станом на 31.10.2020 р. згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5055/19-а, що набрало законної сили 27.08.2019 р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 103-105).

29 грудня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято додаткове рішення у справі, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (т. 1 а.с. 112).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 09 грудня 2020 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивач у своїй заяві безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення даного позову є невиконання відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 200/5055/19-а. Суд першої інстанції повинен був з`ясувати, чи не були оскаржувані дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предмет спору. Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання іншого судового рішення, що в свою чергу, не відповідає об`єкту порушеного права, оскільки в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним при розгляді позовної вимоги позивача. Фактично спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі № 200/5055/19-а, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Вказує, що на виконання рішення ДОАС від 31 травня 2019 року у справі № 200/5055/19-а Головним управлінням здійснено позивачу з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії виходячи із 90 % грошового забезпечення. Розмір пенсії встановлено на рівні 6970,23 грн. Сформовано розмір доплати за судовим рішенням за період з 01 січня 2016 року по 26 серпня 2019 року у загальній сумі 67903,53 грн. Нарахована сума доплати позивачу має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. У зв`язку з чим Головним управлінням спрямовано декілька запитів до розпорядника коштів про необхідність виділення коштів на виконання означеного рішення суду, що, на його думку, свідчить про вжиття конкретних заходів стосовно виконання рішення, а тому судом першої інстанції безпідставно визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо невиконання вказаного рішення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач у судовому засідання заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржено.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10-11, 13).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі № 200/5055/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, ) про признання дій протизаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у безпідставному зменшені ОСОБА_1 , при перерахунку пенсії за вислугою років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, основного розміру пенсії до 70 відсотків. Визнано протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексацію пенсії відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 з 01 травня 2018 року.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі № 200/5055/19-а було змінено і абзац четвертий резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при здійснені ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року, на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, застосувати основний розмір пенсії 90 відсотків від грошового забезпечення, та виплатити різницю недоотриманої ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2016 року (т. 1 а.с. 24-33).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог помилковим з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України окреслено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За правилами частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 вказаної частини встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі № 200/5055/19-а, з урахуванням постанови суду апеляційної інстанції від 27.08.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про признання дій протизаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Проте, на даний час рішення суду не виконане в повному обсязі, що і зумовило звернення до суду з цим позовом.

Таким чином підставою для звернення позивача до суду є незгода позивача з діями відповідача вчиненими на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі № 200/5055/19-а.

За приписами ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

За змістом частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Вимоги статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України диктують, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що вищенаведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За унормуванням статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не дозволяє ефективно захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Колегія суддів також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі № 580/3376/20.

За вказаних обставин суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Таким чином, для захисту порушених прав при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року у справі № 200/5055/19-а позивач має право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 319 КАС України підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині, зокрема, частина 1 передбачає, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а тому провадження у цій справі повинно бути закрито.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, абз. 2 ч. 1 ст. 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 р. у справі № 200/10244/20-а - скасувати.

Провадження у справі № 200/10244/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв