Справа № 620/6319/20
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

29 березня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/6319/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

представника позивача Радченка О.О.,

та представника відповідача Пуценко Т.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Метал-Ком до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Метал-Ком (далі ТОВ Метал-Ком, позивач) звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування припису відповідача про усунення виявлених порушень № 25-16-018/0156 від 30.09.2020; визнання протиправною та скасування постанови відповідача № 25-16-018/0502/40 від 20.11.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 250 000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підтвердження обставин, викладених посадовою особою Управління Держпраці у Чернігівській області в акті інспекційного відвідування від 30.09.2020 № 25-16-018/0502, відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності між фізичними особами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ТОВ «Метал-Ком» трудових відносин. Дії позивача щодо надання вказаним фізичним особам певного об`єму робіт вказує лише на виконання умов цивільно-правового договору, укладеного між сторонами. У зв`язку з чим акт інспекційного відвідування не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушень вимог законодавства про працю та документом, на підставі якого приймається припис та постанова про накладення штрафу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що за результатами інспекційного відвідування позивача встановлено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були допущені до роботи ТОВ «Метал-Ком» без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу. Тому відповідачем правомірно прийнято оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Також відповідач просить зменшити суму витрат на правничу допомогу, оскільки в розрахунок оплати на суму 10000,00 грн входять витрати, не пов`язані з розглядом судової справи. Загальна сума витрат є завищеною та не відповідає складності справи та критерію розумності заявленим витратам.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній зазначає аналогічні обставини, викладені в позові та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем подано заперечення, в яких останній наполягає на неспівмірності заявлених вимог по відшкодуванню 10000,00 грн.

05.03.2021 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду вжито заходи забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення на підставі постанови № 25-16-018/0502/40 від 20.11.2020 про стягнення з ТОВ Метал-Ком на користь Управління Держпраці у Чернігівській області штрафу у розмірі 250 000,00 грн у виконавчому провадженні № 64698974, яка перебуває на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Чернігова Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 620/6319/20.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, вказаних у відзиві та запереченнях.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернігівській області та на підставі наказу нею 22.03.2020 здійснено інспекційне відвідування однієї з дільниць ТОВ «Метал-Ком» у м. Новгород-Сіверський. Начальник дільниці в телефонній розмові повідомив, що проти інспекційного відвідування не заперечує, сам перебуває на лікуванні у м. Чернігові. На території даної дільниці громадянин на прізвище ОСОБА_4 повідомив, що здійснює охорону даного об`єкту, працює з початку вересня 2020 року, але договорів на роботи з ним не укладали. Від будь-яких письмових пояснень відмовився та зазначив, що крім нього ще працюють ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Також зазначила, що громадянин ОСОБА_3 від письмових пояснень відмовився. Під час виїзду на прийомний пункт брухту чорних металів в м. Семенівка встановлено перебування на території прийомного пункту осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які надали письмові пояснення на ім`я начальника Управління Держпраці в Чернігівській області. На запитання представника відповідача повідомила, що територія об`єкту огороджена та на ній перебуває велика кількість металобрухту; під час надання позивачем цивільно-правових угод останнім актів до вказаних угод надано не було; графік роботи даного підприємства встановлено на вивісці при вході. На запитання представника позивача свідок ОСОБА_6 зазначила, що діяльність ТОВ «Метал-Ком» здійснює на території згідно договору оренди; при вході на територію побачили вивіску ТОВ «Метал-Ком», на якій вказано графік роботи, дійшли висновку, що металобрухт, який знаходиться на вказаній території належить позивачу, оскільки останній здійснює свою діяльність згідно договору оренди; предметом перевірки було належне оформлення трудових відносин ТОВ «Метал-Ком», а не факт належності виявленого на території здійснення позивачем господарської діяльності обладнання (прес, естакада); під час проведення перевірки не встановлено робіт підвищеної небезпеки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що при здійсненні інспекційного відвідування прийомного пункту брухту чорних металів в м. Семенівка встановлено, що на території перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які здійснювали прийом металобрухту. На території вона бачила спресований метал в тюках, прес, спілкувалася лише з вищезазначеними особами, більше нікого не було. На запитання представника позивача зазначила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надали письмові пояснення та документи про працевлаштування (цивільно-правові угоди), договір оренди. Також вказала, що по дільниці, яка знаходиться в м.Новгород-Сіверський громадянин ОСОБА_4 повідомив, що здійснює охорону відповідного пункту з початку вересня 2020 року, будь-яких договорів з ним не укладено, оплату ще не отримував та повідомив, що крім нього ще працюють ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Свідок вказала, що роботи, які здійснював ОСОБА_5 згідно договору підряду (демонтаж обладнання та металовиробів з подальшою переробкою на брухт сталевий та завантаження металобрухту у ємності, транспортні засоби (авто, вагон) тощо) відносяться до робіт підвищеної небезпеки, а тому з останнім має бути укладений саме трудовий договір. При цьому, зазначила, що особисто нею не зафіксовано факту робіт підвищеної небезпеки ОСОБА_5 . Щодо інших осіб, вказаних в акті інспекційного відвідування також не зафіксовано здійснення робіт підвищеної небезпеки, але з актів прийняття виконаних робіт слідує про їх здійснення відповідними особами. Вважає, що висота є ознакою робіт підвищеної небезпеки. На території пункту брухту чорних металів в м. Семенівка були в наявності інші приміщення, але їх не перевіряли.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні на запитання представника позивача зазначив, що працює в ТОВ «Метал-Ком» м. Новгород-Сіверський, приблизно з 2010 року. Відомо, що проводилась перевірка на ввіреній йому дільниці за його відсутності посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області, які записали дані особи, яка перебувала на території та пішли. Пояснив, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приходили до нього на дільницю у вільний час на заробіток та здійснювали роботу на підставі цивільно-правового договору, не більше одного двох разів на тиждень; договори з фізичними особами укладалися у м. Чернігові. Вказав, що на ввіреній йому дільниці роботи підвищеної небезпеки не здійснюються. На запитання представника відповідача зазначив, що розуміє відмінність трудового договору від цивільно-правового. Вказав, що працівників знаходив через знайомих, які за телефонним дзвінком приходили працювати; тепловоз заїжджав на дільницю і краном здійснювалася погрузка металобрухту. Зазначив, що він привозить до бухгалтерії в м. Чернігів дані по відпрацьованому часу працівниками і відповідно складаються акти виконаних робіт.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що здійснював роботи з перебирання металу у ємності (5-7 тон) в ТОВ «Метал-Ком» в вересні 2020 року на періодичній основі, кошти отримував, але не пам`ятає скільки; на роботу викликав ОСОБА_9 , графіку роботи не було; постійно працювати у ТОВ «Метал-Ком» наміру не мав; вказав, що прізвище в договорі з ТОВ «Метал-Ком» писав особисто в м. Новгород-Сіверський; при проведенні перевірки ТОВ «Метал-Ком» його не було; будь-яких робіт підвищеної небезпеки в його присутності не здійснювалось. На запитання представника відповідача свідок зазначив, що ОСОБА_9 вказував, яку саме роботу здійснювати; демонтаж металобрухту здійснював власним приладдям. Вказав, що на дільниці естакади не бачив, а лише прес, однак хто на ньому працює відповісти не зміг.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що декілька днів ходив на дільницю ТОВ «Метал-Ком» перебирав метал у ємності, потім захворів і лікувався. За роботу заплатили біля 80 грн; договір з ТОВ «Метал-Ком» підписував в м. Новгород-Сіверський, всі дані заповнював особисто. На запитання представника позивача вказав, що приходив декілька раз розбирати метал, цілий день не працював. Об`єм роботи контролював ОСОБА_9 , працювати на постійній основі у ТОВ «Метал-Ком» наміру не мав. Про факт перевірки йому відомо, але на дільниці перевіряючих не бачив. Вказав, що бачив, як краном завантажували метал, але хто не знає. На запитання представника відповідача зазначив, що на підприємстві працював не постійно, перебирав метал, за що отримав грошові кошти. Вказав, що доступ на територію для вагонів є, але особисто він їх не бачив. Також не бачив, щоб хтось працював на естакаді. На дільниці крім нього і ОСОБА_2 більше ніхто не працював.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працює начальником дільниці ТОВ «Метал-Ком» в м. Семенівка з 2013 року. В той час коли вона працювала на територію прийомного пункту металобрухту прийшла перевіряюча щодо здійснення перевірки. На запитання представника позивача зазначила, що в день перевірки на дільниці була вона та ще один працівник ОСОБА_5 , який працює не на постійній основі, приходив напротязі 5-10 днів і виконував певну роботу у вільний графік. На даний час металобрухту на підприємстві мало, тому брати людей на постійну роботу недоцільно. ОСОБА_5 за його роботу заплатили 300 грн. На запитання представника відповідача свідок ОСОБА_7 зазначила, що між підприємством та працівником укладається угода на виконання певної роботи та яка є підставою для виплати коштів працівнику. У договорі зазначалися дані особи, вид роботу, яку повинен виконати працівник, об`єм виконаної роботи та кошти, які необхідно виплатити. ОСОБА_10 завантажував металобрухт у ємності. Свідок ОСОБА_7 не може пояснити чому в акті виконаних робіт зазначено, що ОСОБА_5 здійснював демонтаж обладнання (розбирання, обробка, сортування). Зазначила, що суму винагороди працівникам визначала вона особисто; акти приймання виконаних робіт складала один раз; кошти переводили на банківську карту.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За результатами аналізу інформації, викладеної у доповідній записці начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області В. Луцишиної щодо здійснення інспекційного відвідування у ТОВ «Метал-Ком» (а.с.90), 22.09.2020 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області винесено наказ Про проведення інспекційного відвідування № 659, яким наказано начальнику відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Луцишиній В.М. організувати проведення та забезпечити контроль за проведенням позапланового інспекційного відвідування ТОВ «Метал-Ком», в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин. Провести позапланове інспекційне відвідування ТОВ «Метал-Ком» з 22.09.2020 по 30.09.2020 (а.с.91).

На підставі направлення на проведення контрольного заходу від 22.09.2020 № 629 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Карабан О.Г., за участю головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Черняк Т.Ю (а.с.12)., в період з 22.09.2020 по 30.09.2020 було проведено інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин ТОВ «Метал-Ком» за адресами: м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, «Промзона», Чернігівська області та м. Семенівка, вул. Привокзальна, 2-а, Чернігівська області, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.09.2020 № 25-16-018/0502 та винесено припис про усунення виявлених порушень від 30.09.2020 № 25-16-018/0156 з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування Україні від 26.04.2017 № 295 (а.с.13-23).

В ході інспекційного відвідування встановлено, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу. Натомість між вказаними фізичними особами та позивачем укладено договори підряду на виконання робіт, однак вказані роботи з демонтажу обладнання та металовиробів з подальшою переробкою на брухт сталевий та завантаження металобрухту у ємкості, транспортні засоби (авто, вагон), які надавались вказаними фізичними особами позивачу повинні виконуватись виключно в межах трудових відносин з офіційним працевлаштуванням робітників.

20.11.2020 заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 30.09.2020 № 25-16-018/0502 щодо порушень ТОВ «Метал-Ком» законодавства про працю, встановлено, що працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (частина третя статті 24 Кодексу законів про працю України) та винесено постанову № 25-16-018/0502/40, якою на позивача на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 250000,00 грн (а.с.25-26).

Вважаючи вказаний припис та постанову протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування Україні від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування Україні від 26.04.2017 № 295 визнано нечинною.

Водночас, за змістом частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування Україні від 26.04.2017 № 295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019.

Тому, норми постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування Україні від 26.04.2017 № 295 підлягають застосуванню до 14.05.2019.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 2040/7558/18.

При цьому, як слідує з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.09.2020 № 25-16-018/0502, Управління Держпраці у Чернігівській області посилається на положення Порядку № 295, який на час проведення контрольного заходу втратив чинність.

Недотримання порядку проведення перевірки тягне за собою скасування рішень.

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю, які, на думку відповідача, допущені позивачем, суд враховує наступне.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Норми Цивільного кодексу України регламентують принципи свободи договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, юридична особа та фізична особа як сторони відповідних договорів вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас положеннями ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 29 КЗпП України визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце, зокрема до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2)ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Аналізуючи вищевказані норми, слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, де власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договори підряду на виконання робіт, за умовами яких ТОВ «Метал-Ком» (замовник) доручає, а вказані фізичні особи (виконавці) беруть на себе зобов`язання виконувати певні послуги (роботи) (а.с.27-31).

Зі змісту вказаних договорів слідує, що за дорученням замовника вказані особи зобов`язались на власний розсуд та ризик виконати роботи в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати такі роботи. Із договорів чітко випливає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 при виконанні договорів не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а самі організовують процес виконання робіт.

Факт виконання (невиконання) відповідних робіт з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджується актами прийняття виконаних робіт від 19.11.2020 за договорами, на підставі яких проведена їх оплата, своєчасно нараховано та сплачено відповідні податки та внески у встановленому законодавством розмірі (а.с.32-36).

Факт виплати вказаним фізичним особам коштів за виконані роботи підтверджується платіжними дорученнями (а.с.37-41).

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак такі докази відсутні.

З огляду на предмети укладених договорів та поняття трудового договору, не встановлення факту щодо організації процесу трудової діяльності (внутрішнього розпорядку, оплата заробітної плати, забезпечення умов праці) аргументи відповідача, що характер відносин між позивачем та вказаними особами є трудовими не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Також допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що приходили іноді на дільницю ТОВ «Метал-Ком» та перебирали метал у ємності, працювати на постійній основі у ТОВ «Метал-Ком» наміру не мали; графіку роботи не було; будь-яких робіт підвищеної небезпеки в їх присутності не здійснювалось.

Отже, наведені інспекторами в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.09.2020 № 25-16-018/0502 висновки, що правовідносини між позивачем та громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають ознаки трудового договору, є помилковими.

Крім того, складення договорів підряду на виконання робіт не може бути розцінено як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, оскільки відповідні фізичні особи не є працівниками в розумінні трудового законодавства (зокрема згідно ст.1 Закону України Про охорону праці), що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України.

З огляду на викладене та на переконання суду, доводи, зазначені Управлінням Держпраці у Чернігівській області в приписі про усунення виявлених порушень від 30.09.2020 № 25-16-018/0156 та у постанові від 20.11.2020 № 25-16-018/0502/40, що працівники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 фактично допущені до роботи без укладення трудового договору, чим порушено позивачем вимоги 3 ст. 24 КЗпП України, є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, з аналізу наведеної норми видно, що відповідальність виникає у разі встановлення вини юридичних та фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Враховуючи викладене в контексті даної спірної ситуації, з урахуванням спростованих під час судового розгляду справи порушень, суд дійшов висновку, що постанова від 20.11.2020 № 25-16-018/0502/40 є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки підставою для її винесення, стало помилкове трактування відповідачем цивільно-правових відносин позивача, оформлених у вигляді договорів підряду на виконання робіт, як таких, що мають ознаки трудових, та повинні бути оформлені у вигляді трудових договорів.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про достатність аргументів позивача та доказів на обґрунтування своєї позиції, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано суду договір про надання правничої допомоги від 26.11.2020, укладений позивачем з адвокатом Радченко О.О. з додатком № 1 до нього; ордер на надання правової допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг) від 11.12.2020; акт здачі-прийняття наданих послуг від 09.12.2020; рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару; квитанцію до прибуткового касового ордера від 09.12.2020 № 39, в якій зазначено, що ТОВ «Метал-Ком» сплачено 10000,00 грн адвокату ОСОБА_13 , на підставі вказаного договору (а.с.55-61).

Отже позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Водночас у відзиві на позов та запереченнях відповідач заперечив проти заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу та просив про їх зменшення у зв`язку із неспівмірністю. Зазначив, що загальна сума витрат 10000,00 грн є завищеною та не відповідає складності справи та критерію розумності заявленим витратам.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19.

В межах розгляду даної справи, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування постанови відповідача № 25-16-018/0502/40 від 20.11.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 250 000,00 грн.

Таким чином виходячи з розміру спірної постанови, суд дійшов висновку про розумність розміру витрат на правничу допомогу в межах даної справи в розмірі 10000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даній адміністративній справі судом задоволено позов повністю.

Як слідує з платіжного доручення № 1043 від 10.12.2020 №1043, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4204,00 грн, та з квитанції від 09.12.2020 до прибуткового касового ордеру № 39 - судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Отже, оскільки позов задоволено повністю то, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 4204,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 168, 227-228, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Метал-Ком до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення виявлених порушень № 25-16-018/0156 від 30.09.2020.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області № 25-16-018/0502/40 від 20.11.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 250 000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Метал-Ком судовий збір у сумі 4204,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 РозділуПерехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Метал-Ком (вул. Музична, буд.1, корпус 1, м. Чернігів, 14014, ).

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 39, м. Чернігів, 14000, ).

Повне судове рішення складено 09.04.2021.

Суддя О.М. Тихоненко