Справа № 752/16583/20
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/151/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченка Володимира Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в порядку адміністративного судочинства до суду із позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченка Володимира Миколайовича, в якій просив суд скасувати постанову серії АС № від 03.07.2020 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП; стягнути із відповідача на користь позивача фінансові витрати по сплаті квитанцій та штрафів в сумі 1750,50 грн.; відшкодувати моральну шкоду в сумі 9000,00 грн., а також відшкодувати всі понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.07.2020 року близько 10-30 год. позивач вийшов із будинку по вул. Драгоманова в м. Києві та пішов до свого автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , який ним було припарковано із дотриманням ПДР Укпраїни 02.07.2020 року о 18-00 год. по вул. Драгоманова в м. Києві. Дійшовши до місця стоянки автомобіля, позивач виявив його відсутність та, зателефонувавши на гарячу лінію 102 Національної поліції України, йому було повідомлено про тимчасове затримання автомобіля та доставлення його на спеціальний штраф майданчик. В центрі надання адміністративних послуг Дарницької РДА в м. Києві позивач отримав повідомлення про притягнення його адміністративної відповідальності до постанови АС № , де зазначалось, що головним інспектором Панченком В.М. в режимі фото/відео зйомки було зафіксовано порушення правил зупинки та паркування автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу. Ознайомившись із усією наданою позивачу інформацією, останній, із винесеною постановою про притягнення його до відповідальності не погодився, однак, вимушений був сплатити штраф та інші платежі на загальну суму 1750,50 грн. з метою отримати автомобіль зі штраф майданчика. Позивач вказує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не була надіслана йому у строки, передбачені діючим законодавством, та отримана позивачем була лише 14.08.2020 р. Позивач вважає постанову серії АС № від 03.07.2020 року такою, що підлягає скасуванню, оскільки, автомобіль позивачем було припарковано із дотримання вимог ПДР України, в постанові невірно зазначено його місце реєстрації, акт огляду та тимчасового затримання, як і сама постанова складені із порушенням вимог закону. Внаслідок неправомірного складання постанови позивачу були заподіяні матеріальні збитки на загальну суму 1750,50 грн. Крім цього, позивач вказує, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, заподіяних йому, як законослухняному громадянину, незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до оскаржуваної постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним позбавленням можливості користуванням власним транспортним засобом, порушенням нормального способу його життя та неможливістю пересування у звичний для нього спосіб у необхідний йому час. З огляду на викладене, позивач вказує, що розмір моральної шкоди ним оцінено в сумі 9000,00 грн., та остання має бути йому відшкодована. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року, було продовжено строк розгляду справи у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін, та відкладено розгляд справи.

Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач та третя особа відзив на позову до суду не подали. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних прідстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченка О.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч. 3 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

З копії постанови вбачається, що 03.07.2020 р. о 09-34 год. на вул. Драгоманова, 2 в м. Києві транспортний засіб «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим порушено п. 15.9 г ПДР України.

Відповідно до п. 15.9 г ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі (п. «г» п. 15.9 розділу 15 ПДР України).

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. При ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, дії позивача кваліфіковано за порушення вимог п. 15.9 г ПДР України.

В той же час, матеріали справи не містять доказів порушення позивачем п. 15.9 г ПДР України, які б утворювали склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.3 КУпАП, оскільки його дії не перебувають у причинному зв`язку з винесенням оскаржуваної постанови.

Матеріалами справи, а саме: фото фіксацією правопорушення встановлено, що автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , не був зупинений на проїзній частині, а перебував на тротуарі, що виключає кваліфікацію дій позивача за порушення п. 15.9 г ПДР України та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП.

При цьому, варто зазначити, що автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на тротуарі, та доказів того, що зупинки та/або стоянка створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, стороною відповідача суду надано не було.

Стороною відповідача не доведено суду належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного вище адміністративного правопорушення, та з фотоматеріалів, досліджених судом, яким зафіксовано дану подію, не вбачається порушення транспортним засобом п. 15.9 г ПДР України, що створюють суттєві перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Водночас, судом також враховано, що доказів порушення позивачем інших вимог ПДР України, суду також не надано.

Вказаний висновок судом зроблено з урахуванням постанови Верховного Суду від 18.06.2020 р. у справі № 686/14075/16-а.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування постанови є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 1750,50 грн. слід зазначити наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Варто зазначити, що згідно ст. 170 ч. 1 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц зазначила, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Конституційним Судом України у рішенні від 01.03.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди, завданої державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої незаконними рішеннями діями, чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень покладаються саме на державу, а не на відповідні органи державної влади.

Таким чином, відшкодування завданої матеріальної шкоди, що складається з витрат, пов`язаних з тимчасовим затриманням транспортного засобу регулюється нормами ЦК України і належним відповідачем у таких справах є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

Однак, в даному випадку Державу Україна в особі Державної казначейської служби України до участі у справі залучено не було.

Варто також зазначити, що витрати за зберігання автомобіля на спец.майданчику в сумі 161,00 грн. були перераховані позивачем на рахунок ГУНП у м. Києві, витрати за транспортування автомобіля в сумі 1314,00 грн. були перераховані на рахунок ТОВ «Евакуатор Сервіс», однак, ані ГУНП у м. Києві, ані ТОВ «Евакуатор Сервіс» залучені до участі у справі не були, а тому достатніх підстав для стягнення вказаних коштів як матеріальної шкоди з відповідача відсутні.

Крім того, щодо стягнення штрафу в розмірі 275,00 грн., слід зазначити про те, що відповідно до частини першої статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Вимоги про стягнення на користь позивача суми в розмірі 275,00 грн. - сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки згідно частини третьої статті 286 КАС України, суд може прийняти одне з таких рішень: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Процедура повернення штрафу передбачена статтею 296 КАС України і не може бути розглянута в цій справі.

Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.07.2019 р. у справі №757/2757/16-а.

З огляду на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди на загальну суму 1750,50 грн. слід відмовити із викладених вище підстав.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 9000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом притягнення його до адміністративної відповідальності та затриманням його автомобіля. Між тим, в даному випадку існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому, зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та фактом притягнення його до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевказане, позивачем не доведено та не надано відповідних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача, а відтак в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У той же час, відповідачем у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за вкладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову шляхом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.3 КУпАП із закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача судовий збір в розмірі 420,40 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 78, 286 КАС України, ст.ст. 7, 122, КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченка Володимира Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення матеріальної і моральної шкоди, - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Панченка Володимира Миколайовича серії АС № 5 від 03.07.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП, - закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів матеріальної і моральної шкоди,- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), - сплачений судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Чередніченко