Справа № 640/281/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ № 640/281/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, починаючи з 09 липня 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на наявність у нього достатнього пільгового стажу (більше 12,5 років), який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2, що підтверджується наданими доказами; відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача в якості монтажника технічного обладнання у відрядження в Нігерії з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року, період роботи монтажником з 25 травня 1995 року по 26 червня 1999 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж», оскільки не підтверджено роботу у виробництві та, як наслідок, протиправно визначено, що пільговий стаж становить 8 років 9 місяців 13 днів (з урахуванням періоду військової служби), що дає право на призначення пенсії після досягнення 57 років.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/281/19 за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що ГУ ПФУ в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачу відмовлено у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1999 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж», оскільки не підтверджено роботу у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», зокрема на певному підприємстві, установі, організація або структурному підрозділі; відмовлено у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядженні з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи за Списком №2 періоду роботи за кордоном. Крім того, позивач не просить скасувати рішення, яким йому відмовлено у підтвердженні для зарахування стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по списку №2. При цьому, у відзиві відповідач зазначає про наявність у позивача підтвердженого пільгового стажу 8 років 9 місяців 13 днів.

При вирішенні питання щодо можливості постановлення рішення у цій справі, суд, оцінивши наведені у позові обставини та надані на їх підтвердження документи, дійшов висновку щодо необхідності витребування від відповідача додаткових доказів по справі, про що 12.01.2021 постановлено відповідну ухвалу.

На виконання вимог ухвали відповідач 15.03.2021 направив витребувані судом документи.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що листом ГУ ПФУ від 09 липня 2018 року № 35667/03 за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за списком №2 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за списком №2, оскільки наявний пільговий стаж становить 8 років 9 місяців 13 днів, що дає право на призначення пенсії після досягнення 57 років. Вказана відмова мотивована тим, що Рішенням №11 від 18 червня 2018 року засідання Комісії для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах працівникам підприємств та організацій, які ліквідовані без визначення правонаступника рішенням підтверджено право на зарахування періодів роботи гр. ОСОБА_1 в якості монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій з 05 липня 1985 року по 29 березня 1991 року на монтажній дільниці КП «Коксохімтепломонтаж» до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; вказаним рішенням позивачу відмовлено у підтвердження права на зарахування періодів роботи в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року, оскільки чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи за списком №2 періоду роботи за кордоном; також вказаним рішенням позивачу відмовлено у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж», оскільки не підтверджено роботу у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», зокрема на певному підприємстві, установі, організації або структурному підрозділі.

Відповідачем визнано, що відповідно до матеріалів пенсійної справи у позивача пільговий стаж становить 8 років 9 місяців 13 днів (з урахуванням періоду військової служби).

Тобто, в межах спірних відносин відповідачем не підтверджено право на зарахування періодів роботи в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року (більше 1 року) та права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» (більше 3 років).

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії протиправними, позивачка звернулася до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон №1788) (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Аналогічні положення закріплені у частині першій, пункті 2 частині другій статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон №1058).

Оцінюючи доводи сторін щодо зарахування періодів роботи позивача в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року та роботу в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 лютого 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж», загальний стаж роботи на вказаних посадах становить більше 4 роки, що, у випадку підтвердження наявності правових підстав для його зарахування до пільгового стажу дає підстави для нарахування позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд зважає на таке.

В частині відмови у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1999 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» - така відмова мотивована тим, що не підтверджено роботу у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», зокрема на певному підприємстві, установі, організації або структурному підрозділі.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, атестація робочих місць за умовами праці (атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Згідно з пунктом 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Згідно із статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Матеріалами справи підтверджується щодо спірних правовідносин, що у період з 25 лютого 1992 року по 26 червня 1995 року позивач працював на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж», а саме: з 25 травня 1992 року відповідно до наказу №30-к від 25 травня 1992 року прийнятий монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 5-го розряду на участок №1 відповідно до запису у трудовій книжці та відповідно до довідки від 04 квітня 2018 року №С-31/22-02, виданої архівним відділом Виконкому Криворізької міської ради; 26 червня 1995 року звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

При цьому, відповідач відмовив у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, оскільки не підтверджено роботу у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», зокрема на певному підприємстві, установі, організації або структурному підрозділі.

Належність такого періоду роботи до спеціального стажу (розділ XXVII Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення» - 2290000а-14612 Монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій) відповідно Списку №2, а також найменування посади, зазначення про відсутність в наказах особового складу наказів про переведення на іншу роботу, роботу з неповним робочим днем, про надання відпустки без збереження заробітної плати, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, зазначено у довідці архівного відділу Виконкому Криворізької міської ради від 04 квітня 2018 року №С-31/22-02 та додатках, які були долучені до вказаної довідки та копії яких наявні в матеріалах справи, зокрема, копії наказів про створення атестаційної комісії, атестаційних робочих місць, таблиці кількості та ступеня шкідливості факторів умов праці та трудового процесу на робочих місцях, перелік виробництв, робіт, посад, професій працівників, карток умов праці, наказів про прийом, присвоєння розрядів, відрядження, звільнення, особових карток форми №Т-2.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних пояснень та доказів на підтвердження викладених обставин щодо відсутності правових підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача з 25 лютого 1992 року по 26 червня 1995 року до пільгового стажу як і відсутні пояснення та докази, які б підтверджували неможливість підтвердження зазначеного стажу роботи позивача записом у трудовій книжці, яка відповідно до положень законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Позивачем, в свою чергу, на підтвердження наявності правових підстав для зарахування періоду роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 лютого 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» до пільгового стажу, який дає підстави для нарахування пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 надано перелічені вище докази, які свідчать про віднесення посади «монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій» до Списку №2.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неправомірність відмови відповідача у зарахуванні спірного періоду роботи позивача з 25 лютого 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» до пільгового стажу позивача.

Щодо не підтвердження права на зарахування періоду роботи позивача в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року (більше 1 року) суд зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом по орендному підприємству №237 «Коксохіммонтаж» тресту «Коксохімтепломонтаж» від 25 березня 1991 року №21-к ОСОБА_1 монтажника 5 розряду відкомандировано в Нігерію строком на 6 місяців з 28 березня 1991 року, про що зроблено запис у трудовій книжці та зазначено у довідці архівного відділу Виконкому Криворізької міської ради від 04 квітня 2018 року №С-31/22-02; наказом по орендному підприємству №237 «Коксохіммонтаж» від 25 травня 1992 року №30-к ОСОБА_1 зараховано до списочного складу підприємства на дільницю №1 з 25 травня 1992 року, таб. №375 як такого, що повернувся з відрядження із Нігерії на підставі заяви ОСОБА_1 та довідки «Зарубежстрой-монтажа».

На підставі копії трудової книжки суд встановив, що позивач з 30 березня 1991 року знаходився у закордонному відрядженні в Нігерії на будівництві металургічного заводу в якості монтажника технологічного обладнання та 25 травня 1992 року прийнятий монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій.

При цьому, як вже зазначалось судом, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проте, відповідачем не доведено неможливість підтвердження зазначеного стажу роботи позивача записом у трудовій книжці, яка відповідно до положень законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

При цьому відповідачем не заперечується наявність посади, яку займав позивач у спірний період у Списку №2, проте зазначено, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи за списком №2 періоду роботи за кордоном.

Суд зазначає, що частиною другою статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовій стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даної Угоди.

Угода про створення Співдружності Незалежних Держав (укр/рос), із застереженнями ратифікованої Постановою ВР №1958-XII (1958-12) від 10 грудня 1991 року), дата підписання Україною: 8 грудня 1991 року, набуття чинності для України: 10 грудня 1991 року, підписана, зокрема, і Україною.

Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 25 грудня 1974 року №365 затверджено Правила про умови праці радянських працівників за кордоном (далі по тексту - Правила), які слід застосовувати у відношенні позивача, оскільки останнього направлено у відрядження у період перебування України у складі СРСР.

Пунктом 48 Правил визначено, що працівникам, направленим до установ СРСР за кордоном, а також членам їх сімей, прийнятим на місці на штатні посади, час роботи в цих установах зараховується у їхній безперервний трудовий стаж при призначенні допомоги по державному соціальному страхуванню за умови вступу на роботу після повернення в СРСР протягом двох місяців, не враховуючи часу проїзду до місця постійного проживання і перебування у відпустці, не використаної за час роботи за кордоном.

Пунктом 52 зазначених Правил передбачено, що в трудові книжки фахівців, що направляються на роботу за кордон, підприємства (установи, організації) роблять запис про відрядження їх в розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном. Трудові книжки фахівців зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, де вони працювали до виїзду за кордон. Записи в трудові книжки фахівців робляться після закінчення їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. У довідках вказується час роботи за кордоном і займана посада, а також основа їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

Таким чином, наявна в матеріалах справи копія трудової книжки свідчить про вчинення у ній всіх необхідних та передбаченим чинним на момент їх здійснення записів щодо трудової діяльності позивача у спірний період, з урахуванням чого суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача період роботи з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядженні на підставі наданих позивачем документів.

З урахуванням викладеного суд вважає підтвердженим право на зарахування періодів роботи в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядженні з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року, та періоду роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж».

Проте, згідно позиції викладеної в постанові Вищого адміністративного суду України при розгляді справи № К/800/18424/15 від 18 червня 2015 року: «згідно нормативно-правових актів право прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, або про відмову в його підтвердженні є тільки у Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Повноважень щодо підтвердження чи зарахування стажу до пільгового у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника в Управління Пенсійного фонду України немає».

Тобто, слід дійти висновку, що відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за Списком №2 діяв в спосіб і у порядок визначений законодавством, з урахуванням чого позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

При цьому, в адміністративному позові позивач не заявляє позовні вимоги щодо визнання дій протиправними та/або скасування рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Отже, позивачем при зверненні до суду був обраний не вірний спосіб захисту його порушеного права.

Поряд з цим, суд акцентує увагу на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

З огляду на наведені судом процесуальні приписи процесуального права, суд зазначає, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, виходячи з наведених висновків суду в цілому, з урахуванням невідповідності дійсним обставинам і вимогам законодавства висновків, наведених Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у рішенні про результати розгляду заяви №11 від 18 червня 2018 року, а також зважаючи на обґрунтованість та доведеність доводів позивача, суд приходить до висновку, що заявлені за позовом вимоги підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення №11 від 18 червня 2018 року Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (про результати розгляду заяви) в частині відмови у підтверджені права на зарахування періодів роботи ОСОБА_1 в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року, а також в частині відмови у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 починаючи з 18 червня 2018 року (з дати прийняття Комісією відповідного рішення, визнаного судом протиправним) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періодів роботи ОСОБА_1 в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року та монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж».

Наведене в сукупному аспекті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, є належним ефективним захистом таких прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог із визначенням судом належного способу відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчить наявна у матеріалах справи квитанція, позивачем при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 352,40 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнання протиправним та скасування рішення №11 від 18 червня 2018 року Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (про результати розгляду заяви) в частині відмови у підтверджені права на зарахування періодів роботи ОСОБА_1 в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року; а також в частині відмови у підтвердженні права на зарахування періодів роботи в якості монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) починаючи з 18 червня 2018 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 за нормами пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням періодів роботи ОСОБА_1 в якості монтажника технологічного обладнання в Нігерії в закордонному відрядження з 30 березня 1991 року по 10 квітня 1992 року та монтажника по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 25 травня 1992 року по 26 червня 1995 року на дільниці №1 КП «Коксохімтепломонтаж».

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривни 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя: Н.А. Добрівська