Справа № 826/7598/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 квітня 2021 року м. Київ№ 826/7598/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить суд:

- визнати нечинним та скасувати рішення (висновок) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві № -26-0.0-329/2-14 від 25.01.2014 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ;

- визнати нечинним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держземагенства у м. Києві про державну реєстрацію, тобто внесення до державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки і присвоєння їй кадастрового номера :90:020:0125 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ;

- визнати нечинним та скасувати рішення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про внесення проекту землеустрою А-11512 про передачу гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 до міського земельного кадастру на підставі витягу Державного кадастру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2017 року відкрито провадження у справі № 826/7598/17 та призначено попереднє судове засідання.

Відповідно до Журналу судового засідання від 31.10.2017 року протокольно прийнято рішення про перехід до розгляду справи № 826/7598/17 у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 подала заяву про надання дозволу на передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської адміністрації.

За результатами розгляду вказаної заяви Київська міська рада повідомила, що не заперечує проти відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 , у передбаченому законом порядку.

У процесі збору документації ОСОБА_1 стало відомо, що на зазначену вище земельну ділянку існує, окрім проекту земельної ділянки, розробленого на ОСОБА_1 , проект по відведенню цієї ж земельної ділянки на іншу особу ( ОСОБА_2 ).

У подальшому за допомогою запиту адвоката ОСОБА_1 дізналася, що згідно висновку Головного управління Держгеокадастру у м. Києві № -26-0.0-329/2-14 від 25.01.2014 року було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства, розроблений Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі».

Також ОСОБА_1 стало відомо, що державним кадастровим реєстратором Головного управління Держземагенства у м. Києві було здійснено державну реєстрацію, тобто внесено до Державного земельного кадастру відомості про формування земельної ділянки і присвоєння їй кадастрового номера :90:020:0125 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

Рішенням Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради внесено проект землеустрою А-11512 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 до міського земельного кадастру на підставі витягу Державного кадастру.

На підставі заяви ОСОБА_2 . Департаментом земельних ресурсів підготовлено відповідний проект рішення Київської міської ради, який разом із документацією з землеустрою 25.09.2014 року передано на розгляд до Київської міської ради.

Оскільки ОСОБА_1 отримана нотаріально засвідчена письмова згода попереднього землекористувача на передання їй у користування земельної ділянки та її подальшої приватизації, остання вважає протиправним рішення (висновок) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві № -26-0.0-329/2-14 від 25.01.2014 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1000 га гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , а рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держземагенства у м. Києві про державну реєстрацію, тобто внесення до державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки і присвоєння їй кадастрового номера :90:020:0125 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та рішення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про внесення проекту землеустрою А-11512 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 до міського земельного кадастру на підставі витягу Державного кадастру такими, що підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 цієї частини публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17).

У Постанові від 11.09.2018 року у справі № 817/2398/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами, є закономірною, якщо після першої протиправної реєстраційної дії відбувалися інші дії, на нових підставах виникнення права власності, які по своїй суті суперечать речовому праву законного власника. У такому випадку основне завдання судочинства не виконується.

Суд також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду підтримала Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду, викладену у Постанові від 28.11.2018 року у справі № 924/478/18, залишивши її без змін та вказавши, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що якщо позовні вимоги виникли виключно в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій, порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то необхідно звертатися до адміністративного суду.

Суд зазначає, що позовні вимоги у даній справі обґрунтовано тим, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна здійснена з порушенням права іншої особи, а відтак, за таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення речового права позивача, що свідчить про приватно - правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності, володіння, користування на об`єкти нерухомого майна.

Суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 238, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 32-А) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

3. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

4. Копію ухвали направити особам, які були учасниками справи.

Суддя І.А. Качур