Справа № 200/1283/21-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. Справа№200/1283/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просив визнати протиправними дії Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, що виявилась у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію - копію реєстраційно - контрольної картки за зверненням громадян, оформленої за заявою позивача про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27 грудня 2020 року, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 05 січня 2021 року № 05/01-01, а також зобов`язати Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 05 січня 2021 року № 05/01-01, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини судові витрати в сумі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 05 січня 2021 року звернувся до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із письмовим запитом на отримання публічної інформації № 05/01-01 у якому просив надати копію реєстраційно - контрольної картки (далі - РКК) за зверненнями громадян, оформленої за його заявою про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27 грудня 2020 року. 14 січня 2021 року на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 від Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшов лист-відповідь № 30.1/26.14/9.13/21/31 від 14.01.2021 року, в якому було зазначено, що для отримання запитуваної інформації ОСОБА_1 має право направити повторний запит, оформлений відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки у запиті позивача від 05.01.2021 року відсутня інформація щодо реквізитів документа, який посвідчує його особу.

Отже, позивач вважає, що його права були порушені, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду.

09 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 2 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року № 348, усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їхнього надходження, а ті, що надійшли у неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або в журналах.

Автоматизована реєстрація пропозицій, заяв і скарг та облік особистого прийому громадян здійснюється з реєстраційно-контрольних форм шляхом введення в персональний комп`ютер таких елементів: дата надходження звернення; прізвище, ім`я, по батькові, категорія (соціальний стан) заявника; звідки одержано звернення, дата, індекс, контроль; порушені питання - короткий зміст, індекси; зміст і дата резолюції, прізвище автора, виконавець, термін виконання, дата надіслання, індекс і зміст документа, прийняті рішення, дата зняття з контролю; номер справи за номенклатурою.

Відповідач вважає, що РКК, які створюються у зв`язку з надходженням звернень громадян до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, є різновидом картотеки, містять персональні дані, режим доступу до яких установлено в Законі України «Про захист персональних даних» № 2297-VI.

Отже, враховуючи що запит позивача на інформацію від 05.01.2021 року № 05/01-01 щодо надання копії РКК, створеної на підставі його звернення від 27.12.2020 року, стосувався позивача і містив його персональні дані, відповідач вважає, що зазначений запит мав відповідати вимогам, установленим статтею 16 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), а саме: містити інформацію про реквізити документа, що посвідчує особу позивача і був розглянутий відповідачем відповідно до вимог Закону № 2297-VI.

Крім того, відповідач вказав на те, що запитувана інформація ОСОБА_1 , може бути надана виключно на підставі норм Закону України № 2297-VI, який встановлює спеціальний порядок звернення та отримання самим суб`єктом персональних даних інформації, що містить його персональні дані; Законом № 2297-VI також встановлені інші, ніж в Законі України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI, вимоги до оформлення запиту, строки розгляду запиту тощо.

Враховуючи викладене і зважаючи, що запит позивача на інформацію від 05.05.2021 року № 05/01-01 (зареєстрований відповідачем за вхід. № 9.13/21/ЗІ від 05.01.2021 року) про отримання РКК, що містить його персональні дані, не відповідав вимогам статті 16 Закону № 2297-VI у зв`язку з відсутністю реквізитів документа, що посвідчує особу позивача, то відмова відповідача у наданні копії запитуваної РКК, на думку відповідача, є правомірною, оскільки відповідно до статей 10, 24 Закону № 2297-VI на відповідача, як володільця персональних даних покладено обов`язок забезпечити захист персональних даних від незаконного доступу.

Отже, посилаючись на постанову Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 819/1664/16, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, , знаходиться за адресою: 01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8. Відповідно до пункту 1 Положення про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 20 червня 2012 року № 4/8-12, є постійно діючим органом, що утворюється Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини відповідно до статті 10 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» для забезпечення діяльності Уповноваженого. Секретаріат є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

05 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із письмовим запитом на отримання публічної інформації № 05/01-01 у якому просив надати копію реєстраційно - контрольної картки за зверненнями громадян, оформленої за його заявою про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27 грудня 2020 року.

За результатами розгляду цього запиту, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у листі від 14.01.2021 року № 30.1/26.14/9.13/21/31 повідомив позивача, що запитувана копія РКК за заявою позивача від 27.12.2020 року містить його персональні дані, а порядок доступу до такої інформації регулюється Законом України «Про захист персональних даних», а не Законом України «Про доступ до публічної інформації». Оскільки запит ОСОБА_1 від 05.01.2021 року № 05/01-01 не відповідав вимогам статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» (не містив реквізитів документа, що посвідчує особу позивача) запитувану РКК йому не надано. Позивачу було роз`яснено у даній відповіді, що для отримання відповідної інформації він має право повторно звернутися до відповідача із запитом, оформленим відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про захист персональних даних».

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду із даним позовом.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність відповідача у відмові ОСОБА_1 у наданні публічної інформації, а саме: копії реєстраційно - контрольної картки за зверненнями громадян, оформленої за його заявою про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27 грудня 2020 року.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2013 року (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

У праві на отримання копії реєстраційно - контрольної картки за зверненнями громадян, оформленої за його заявою про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27 грудня 2020 року, відповідачем було відмовлено з підстав, що така інформація не є публічною, її слід вважати такою, що відноситься до персональних даних, порядок доступу до якої відрізняється від доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 2939-VI кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Частиною третьою статті 10 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулюються Законом України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 2297-VI, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

За змістом частини першої статті 5 Закону № 2297-VI персональні дані є об`єктами захисту цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону №2297-VI суб`єкт персональних даних має право на доступ до своїх персональних даних.

Частиною першою статті 16 Закону № 2297-VI порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону № 2297-VI суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону № 2297-VI у запиті зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника); 2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника); 3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит; 4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних; 5) перелік персональних даних, що запитуються; 6) мета та/або правові підстави для запиту.

Частиною шостою статті 16 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних із персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону № 2297-VI строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів із дня його надходження.

Стаття 2 Закону № 2939-VI передбачає два види суспільних відносин, на які його положення не поширюються: відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом; відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій.

Аналіз положень Закону № 2939-VI свідчить, що під поняттям «спеціальні закони» у статті 2 Закону № 2939-VI мається на увазі закони, які регулюють порядок отримання інформації, що має ознаки публічної, але порядок отримання якої є відмінним від того, що передбачений Законом № 2939-VI.

Отже, якщо іншим законом установлений спеціальний режим доступу до певної інформації, застосуванню підлягає цей закон.

Особливості доступу до інформації про особу визначено Законом № 2297-VI. Аналіз статті 16 Закону № 2297-VI дає підстави для висновку, що доступ до персональних даних третьою особою здійснюється на підставі, в порядку та в обсязі з урахуванням обмежень, що передбачені Законом № 2297-VI.

Водночас доступ до інформації про себе надається особі без обмежень на підставі запиту за умови зазначення в запиті прізвища, ім`я та по батькові, місця проживання (місця перебування) і реквізитів документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит.

Для визнання інформації персональними даними обов`язковою є наявність зв`язку між такою інформацією та конкретною особою.

Для цілей застосування Закону № 2297-VI під персональними даними треба розуміти об`єктивні та суб`єктивні відомості про особисте, сімейне чи публічне життя фізичної особи, що виражені у формі літер, чисел, графіки, фото, звуку чи відео, якщо вони дозволяють прямо чи опосередковано ідентифікувати таку особу.

Відповідно до пункту 2 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348 (далі - Інструкція), усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їхнього надходження, а ті, що надійшли у неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або в журналах.

Автоматизовані реєстрація пропозицій, заяв і скарг та облік особистого прийому громадян здійснюються з реєстраційно-контрольних форм шляхом введення в персональний комп`ютер таких елементів: дата надходження звернення; прізвище, ім`я, по батькові, категорія (соціальний стан) заявника; звідки одержано звернення, дата, індекс, контроль; порушені питання - короткий зміст, індекси; зміст і дата резолюції, прізвище автора, виконавець, термін виконання; дата надіслання, індекс і зміст документа, прийняті рішення, дата зняття з контролю; номер справи за номенклатурою.

Аналіз вимог Інструкції дає підстави для висновку про те, що РКК, які створюються у зв`язку з надходженням до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, є різновидом картотеки, містять персональні дані, режим доступу до яких установлено в Законі № 2297-VI.

Отже, враховуючи, що запит позивача на інформацію від 05.01.2021 року № 05/01-01 щодо надання копії РКК, створеної на підставі його звернення від 27.12.2020 року, стосувався позивача і містив його персональні дані, зазначений запит мав відповідати вимогам, установленим статтею 16 Закону України № 2297-VI, а саме: містити інформацію про реквізити документа, що посвідчує особу позивача, і був розглянутий відповідачем відповідно до вимог Закону України № 2297-VI.

Такої саме позиції дотримується й Верховний Суд у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі № 819/1664/16.

Крім того, суд зазначає на те, що запитувана позивачем інформація може бути надана виключно на підставі норм Закону України № 2297-VI, який встановлює спеціальний порядок звернення та отримання самим суб`єктом персональних даних інформації, що містить його персональні дані; Законом України № 2297-VI також встановлено інші, ніж в Законі № 2939-VI, вимоги до оформлення запиту, строки розгляду запиту тощо.

При цьому, відповідно до загальних принципів права у випадку конкуренції загального закону та спеціальної норми законодавства пріоритет в застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Так, Закон № 2297-VI в частині доступу особи до інформації про себе є спеціальною нормою по відношенню до Закону України № 2939-VI.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у надані копії реєстраційно - контрольної картки за зверненням громадян, оформленої за заявою ОСОБА_1 про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно Державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О.В. від 27.12.2020 року, посадові особи Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини діяли в рамках діючого законодавства.

Беручи до уваги, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його запиту від 05 січня 2021 року, суд також вказує на безпідставність вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача під час відмови йому у надані копії РКК.

В той же час, суд зазначає, що посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 554/11837/14-а, є безпідставними, оскільки предмети запитів на отримання публічної інформації в наведеній (запит на надання копії договору про інвестиційну (пайову) участь у будівництві) і цій справах є абсолютно різними.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко