Справа № 440/2624/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р.Справа № 440/2624/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Бурова Компанія "Букрос" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2020, (головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський) по справі № 440/2624/19

за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області

до Публічного акціонерного товариства "Бурова Компанія "Букрос"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Полтавській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило:

- стягнути кошти з рахунків ПАТ Бурова компанія «Букрос» за податковим боргом у розмірі 8 393 455,26 грн, у тому числі: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 74 523,74 грн; податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 117 379,29 грн; з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 708 290,20 грн; з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (юридичних осіб) у розмірі 435 344,50 грн; рентної плати за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води водних об`єктів місцевого значення) у розмірі 4 066,86 грн; з податку на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) у розмірі 5112 020,46 грн; з комунального податку у розмірі 16 376,57 грн; земельного податку з юридичних осіб у розмірі 324 407,58 грн; орендної плати з юридичних осіб у розмірі 1 361 009,14 грн; з надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 2 040,00 грн; інших зборів за забруднення навколишнього природного середовища до Фонду охорони навколишнього природного середовища у розмірі 40 168,83 грн; штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 197 828,36 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що підприємство має податковий борг за період з 2006 до 2019 по самостійно задекларованим та визначеним податковим органом податковим зобов`язанням , який є узгодженим, проте не сплачений в добровільному порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 позов задоволено.

ПАТ Бурова компанія «Букрос» (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, до ухвалення рішення суду, за результатами касаційного перегляду скарги ПАТ Бурова компанія «Букрос», без належного повідомлення відповідача, безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, не врахував, що справа має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Також вказує, що судом першої інстанції не враховано порушення позивачем процедури звернення з позовом, а саме не складання та не вручення відповідачу податкової вимоги, та не доведеність позивачем вчинення таких дій. Крім того, судом безпідставно враховано докази, які не надсилались відповідачу, що є порушенням ст. 79 КАС України.

Зазначає, що подані позивачем копії податкових декларацій не є належними доказами, оскільки вони не належним чином засвідчені, оригіналів суду не надано, а надані витяги з інтегрованих карток платника податку на додану вартість взагалі не свідчать про наявність заборгованості, оскільки носять інформативний характер.

Вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що податковий борг існував весь час з моменту надіслання податкової вимоги до часу звернення до суду. Вказує, що по податковим зобов`язанням, які виникли в 2004 році минули строки, встановлені ПК України, а тому борг припинився у зв`язку з закінченням строків, у зв`язку з чим податковим органом мала направлятись нова податкова вимога.

ГУ ДПС у Полтавській області надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що податковий борг на час звернення до суду є узгодженим, добровільно не сплачений, а тому підлягає примусовому стягненню.

ПАТ Бурова компанія «Букрос» надано суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких скаржник зазначає, що заявлені ГУ ДПС в Полтавській області позовні вимоги щодо стягнення боргу за період з 2006 до 2019 року заявлені поза межами строку у 1095 днів, встановленого ПК України. Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано поважними підстави пропуску строку звернення до суду та його поновлено, враховуючи попереднє звернення податкового органу до господарського суду про стягнення податкового боргу, оскільки позивачем було пропущено такий строк навіть під час звернення з такими вимогами до господарського суду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 замінено позивача по справі № 440/2624/19: ГУ ДФС у Полтавській області на ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП: 44057192).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ПАТ Бурова компанія «Букрос» з є юридичною особою, зареєстрованою 09.03.1992 та перебуває на обліку в ГУ ДПС в Полтавській області, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 15-16).

Відповідачем самостійно задекларовано до сплати податкові зобов`язання, а саме:

- податкові декларації з податку на додану вартість: № 213086 від 20.12.2006, № 235990 від 18.01.2007, № 11613 від 19.02.2007, № 20609 від 20.03.2007, № 50647 від 20.04.2007, № 76493 від 21.05.2007, № 83729 від 20.06.2007, № 116285 від 20.07.2007, 139647 від 20.08.2007, № 146960 від 20.09.2007, № 175103 від 18.10.2007, № 202040 від 19.11.2007, № 209760 від 17.12.2007, № 239167 від 17.01.2008, № 12845 від 19.02.2008, № 21276 від 19.03.2008, № 53805 від 17.04.2008, № 85925 від 20.05.2008, № 99938 від 19.06.2008, № 138631 від 21.07.2008, № 168011 від 20.08.2008, № 182017 від 22.09.2008, №219614 від 20.10.2008, № 250418 від 20.11.2008, № 259450 від 17.12.2008, № 299860 від 20.01.2009, № 20803 від 20.02.2009, № 32412 від 20.03.2009, № 63688 від 17.04.2009, № 101992 від 20.05.2009, № 115888 від 19.06.2009, № 150609 від 20.07.2009, № 182106 від 19.08.2009, № 196791 від 21.09.2009, №227529 від 19.10.2009, № 261133 від 19.11.2009, № 277299 від 21.12.2009, № 302756 від 20.01.2010, № 18193 від 22.02.2010, № 24537 від 18.03.2010, № 24537 від 18.03.2010, № 59619 від 20.04.2010, № 89900 від 19.05.2010, № 99858 від 18.06.2010, № 130891 від 19.07.2010, № 166313 від 20.08.2010, № 177256 від 20.09.2010, № 209927 від 20.10.2010, № 239577 від 18.11.2010, № 249881 від 16.12.2010, № від 19.01.2011, № від 2102.2011, № від 17.03.2011, № від 18.04.2011, № від 19.05.2011, № від 13.10.2011, № від 15.11.2011, № від 15.12.2011, № від 16.01.2012, № від 20.02.2012, № від 19.03.2012, № від 20.04.2012, № від 18.05.2012, № від 190.6.2012, № від 18.07.2012, № від 17.08.2012, № від 14.09.2012, № від 17.10.2012, № від 16.11.2012, № від 20.08.2013, № 130004491 від 12.09.2013 (т. 1 а.с. 141-194, 196-211, т. 2, а.с. 168); уточнюючі розрахунки №240395 від 11.11.2008, № 259307 та № 259375 від 17.12.2008, № 116193 від 22.06.2009, № 116213 від 22.06.2009, № 198083 від 23.09.2009 (т. 1 а.с. 212-217), якими платником самостійно задекларовано до сплати податку на додану вартість у загальній сумі 4 918 820,00 грн (т. 2 а.с. 224-225);

- податкові розрахунки земельного податку № 8682 від 30.01.2009, № 328110 від 29.07.2009, 276893 від 29.07.2009, № 270177 від 29.07.2009, № 7899 від 01.02.2010 (т. 1 а.с. 218-222); податкові декларації з плати за землю № від 21.02.2011, № від 12.05.2011, № від 12.05.2011, № від 20.05.2011, № 135366 від 20.06.2011, № від 01.07.2011, № від 16.08.2011, № від 20.09.2011, № від 14.10.2011, № від 15.11.2011, № від 19.12.2011, № від 10.01.2012, № від 16.01.2012 (т. 1 а.с. 223-228, 230-236); уточнюючі розрахунки № від 27.07.2011, № 900707373 від 29.03.2012 (т. 1 а.с. 229, 237-240), якими підприємством задекларовано до сплати земельного податку в загальній сумі 323 044,58 грн;

- по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати надано: декларації № від 16.03.2011, № від 17.03.2011, № від 14.04.2011 (т. 2 а.с. 32-34), якими підприємством задекларовано до сплати земельного податку в загальній сумі 74 523,47 грн;

- податкові розрахунки комунального податку: № 236839 від 19.01.2007, № 67047 від 08.05.2007, № 120350 від 25.07.2007, № 175505 від 19.10.2007, № 238966 від 17.01.2008, № 64793 від 25.04.2008, № 158731 від 11.08.2008, № 239530 від 10.11.2008, № 311153 від 29.01.2009, № 746064 від 27.04.2009, №162685 від 29.07.2009, № 242727 від 30.10.2009, № 335398 № 09.02.2010, № 62668 від 22.04.2010, № 145398 від 30.07.2010, № 223938 від 03.11.2010, № від 09.02.2011 (т. 2 а.с. 35-51, т.2), якими підприємством самостійно задекларовано до сплати комунальний податок в загальній сумі 16 376,57 грн (з урахуванням часткової сплати);

- податкові розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища: № 186739 від 31.10.2007, № 255509 від 01.02.2008, № 66792 від 30.04.2008, № 145084 від 29.07.2008, № 227358 від 30.10.2008, № 310536 від 28.01.2009, № 84368 від 06.05.2009, № 162702 від 29.07.2009, № 243454 від 02.11.2009, № 328124 від 08.02.2010, №71565 від 28.04.2010, № 149160 від 04.08.2010, № 223059 № 03.11.2010, № від 09.02.2011 (т. 2 а.с. 52-65), якими підприємством самостійно задекларовано до сплати збір на забруднення навколишнього середовища в загальній сумі 40 168,83 грн (з урахуванням часткової сплати);

-податкові декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної, у тому числі уточнюючі: № 268258 від 22.06.2007, № 84479 від 22.06.2007, № 243561 від 22.06.2007, № 8091 від 31.01.2008, № 7919 від 01.02.2010, № 7935 від 01.02.2010, № від 21.02.2011, № від 12.05.2011, № від 12.03.2011, № від 20.05.2011, № від 20.05.2011, № 135404 від 20.06.2011, № від 28.07.2011, № від 01.07.2011, № від 16.08.2011, № від 20.09.2011, № від 14.10.2011, № від 15.11.2011, № від 15.12.2011, № від 10.01.2012, № від 13.02.2012, № від 13.03.2012, № від 13.03.2012 (т. 2 а.с. 3-8, 173-206), якими підприємством самостійно задекларовано до сплати орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 1 361 005,07 грн (з урахуванням часткової сплати);

- розрахунки податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів: № 22066 від 27.02.2009, № 19881 від 01.03.2010, № 21819 від 12.03.2010 (т. 1 а.с. 106-111), якими платником самостійно задекларовано до сплати податку у загальній сумі 226 556,00 грн.

Також контролюючим органом ПАТ Бурова компанія «Букрос» визначено податкові зобов`язання та прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- від 30.07.2009 №/1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11 068,89 грн (в т.ч.: 3 689,63 грн - основного платежу та 7 379,26 грн штрафні санкції); від 07.05.2009 № /0, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з юридичних осіб власників транспортних засобів у розмірі 235 295,00 грн (обліковується борг 208788,50 грн) (т. 1 а.с. 26-51); від 05.05.2009 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки у розмірі 24 598,44грн (частково погашено за рахунок переплати у розмірі 14109,21 грн), залишок заборгованості складає 10489,23 грн (т. 1 а.с. 77);

- від 15.03.2011 № /0, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників у розмірі 35 500,28 грн (в т.ч.: 28 400,22 грн - основного платежу та 7 100,06 грн - штрафні санкції) (т. 1 а.с. 64); від 28.07.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 682 643,75 грн (в т.ч.: 546 115,00 грн - основного платежу та 136 528,75 грн - штрафні санкції); від 06.06.2011 № (т. 1 а.с. 72-73), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 10 730,63 грн (в т.ч.: 8 584,50 грн - основного платежу та 2 146,13 грн штрафні санкції); від 15.03.2011 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки у розмірі 197 828,36 грн (т. 1 а.с. 84);

- від 30.09.2015 № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1020,00 грн, за неподання податкової звітності з податку на прибуток за 2014 рік (т. 1 а.с. 56-59);

- від 14.04.2016 № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн, за неподання податкової звітності з податку на прибуток за 2015 року (т. 1 а.с. 60-63);

- від 26.04.2018 № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1020,00 грн, за неподання податкової звітності з податку на прибуток приватних підприємств за 2017 рік (т. 1 а.с. 85-89);

- від 16.04.2019 № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1020,00 грн, за неподання податкової звітності з податку на прибуток приватних підприємств за 2018 рік (т. 1 а.с. 90-93);

- від 03.07.2013 № , яким застосовано штрафні санкції в розмірі 2040,00 грн, за неподання податкової декларації по екологічному податку за 4 квартал за 2012 року та І квартал 2013 року (т. 1 а.с. 94-96);

- від 03.07.2013 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн, за неподання податкових декларацій по збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за 2012 рік (рахується борг у розмірі 1006,86 грн.) (т. 1 а.с. 97-98);

- від 27.08.2015 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн, за неподання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання води за 1 квартал 2015 рік (т. 1 а.с.99-101);

- від 08.12.2015 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 2040,00 грн, за неподання податкових декларацій по рентній платі за спеціальне використання води за 1 півріччя 2015 року та за ІІІ квартали 2015 року (т. 1 а.с. 102-105);

- від 17.06.2005 № /3, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 480 780,00 грн (в т.ч. 320520,00 грн основного платежу, 160260,00 грн - штрафні санкції) (обліковується борг у розмірі 189 910,37 грн (т. 1 а.с. 112-114, т. 2, а.с. 224-225);

- від 03.05.2012 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 2778,43 грн (основний платіж - 2222,74 грн, штрафна санкція - 555,69 грн) (т. 1 а.с. 115-120);

- від 30.11.2016 № , яким застосовано штраф у розмірі 261,66 грн за порушення термінів реєстрації податкової накладної із затримкою на 15 днів (т. 1 а.с. 121-122);

- від 09.01.2018 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн, за несвоєчасне подання податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2017 року (т. 1 а.с. 123-128);

- від 15.06.2018 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 2040,00 грн, за несвоєчасне подання податкової звітності з податку на додану вартість за лютий-березень 2017 року (т. 1 а.с. 129-132);

- від 29.10.2018 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн, за несвоєчасне подання податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2018 року (т. 1 а.с. 133-136);

- від 21.01.2019 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн, за несвоєчасне подання податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2018 року (т. 1 а.с.137-140);

- від 03.06.2011 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання в розмірі 3,00 грн за платежем з земельного податку з юридичних осіб та № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 3,00 грн, за платежем орендної плати з юридичних осіб (т. 2 а.с. 9, 28-31);

- від 13.05.2013 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн, за неподання податкової декларації з плати за землю за 2013 рік (т. 1 а.с. 241-244);

- від 05.11.2014 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн, за неподання податкової декларації з земельного податку за 2014 рік (т. 1 а.с. 245-249);

- від 27.08.2015 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн, за неподання податкової декларації з плати за землю за 2015 рік (т. 1 а.с. 250-251, т.2, а.с. 1-2).

Із зазначених податкових повідомлень -рішень ПАТ Бурова компанія «Букрос» оскаржено лише податкові повідомлення рішення від 15.03.2011 № /0 та № , за результатами розгляду яких постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі №2а-1670/7079/11, яка набрала законної сили згідно ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 15 березня 2011 року № /0 в частині збільшення грошового зобов`язання за основним платежем на суму 596 344,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) - на 149086,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.07.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 682 643,75 грн (в т.ч.: 546115 грн - основного платежу та 136528,75 грн - штрафної санкції).

Зазначені вище податкові повідомлення - рішення є чинними, визначені ними суми грошових зобов`язань є узгодженими, проте у строки, визначені законодавством, відповідачем зазначені суми податків не сплачені.

З підстав не сплати виниклої у відповідача заборгованості, ГУ ДПС у Полтавській області звернулося до суду із позовом про стягнення податкового боргу в сумі 8 393 455,26 грн. за період з 2006 по 2019р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг в сумі 8 393 455,26 грн, що виник за період з 2006 року по 2019 рік, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції, під час вирішення питання про відкриття провадження, поновив строк звернення до суду позивача, визнав поважними підстави пропуску позивачем строку до суду, посилаючись на вжиття ним заходів щодо стягнення заборгованості, а саме звернення до Господарського суду Полтавської області з цими ж вимогами в справі про банкрутство.

Колегія суддів вважає вказані висновки помилковими, зробленими без з`ясування всіх обставин справи з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк. Цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

В межах спірних відносин, законом , який встановлює строки звернення з вимогами про стягнення податкового боргу, є Податковий кодекс України, за положеннями п. 102.4 ст.102 якого грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом може бути стягнуто протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до пп. 14.1.11. «а» п. 14.1. ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно з п.101.1. ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи з вимогами про стягнення податкового боргу, який виник у підприємства в період з 2006 року по 2019, податковий орган звернувся до адміністративного суду лише 22.07.2019.

Поновляючи строк звернення до суду, суд першої інстанції врахував звернення податкового органу в порядку господарського судочинства 04.06.2018 до господарського суду Полтавської області із заявою про визнання грошових вимог у розмірі 8 605 027,03 грн, за результатами розгляду якої постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2019, закрито провадження по справі №18/257.

Закриваючи провадження, господарським судом встановлено, що вказані вимоги позивача є поточними, оскільки виникли із зобов`язань під час судової процедури банкрутства - санації боржника, а тому мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Згідно з прецедентним правом Європейського суду з прав людини право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня1998 року в справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» («Perez De Rada Cavanilles v Spain», заява № 28090/95).

Як вбачається з матеріалів справи, вперше з вимогами про стягнення податкового боргу, який виник в період з 2006 р. до 2016 заявник звернувся до суду лише 04.06.2018, тобто майже через дванадцять років після його виникнення .

За приписами ч.3 ст. 122 КАС України строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом наведеної норми процесуального закону, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У даній категорії справ законодавець визнав строк 1095 днів достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду визначені ст.123 КАС України, відповідно до ч.4 якої, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Як випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів зазначає, що про наявність податкових декларації та податкових повідомлень- рішень податковий орган був обізнаний, з моменту їх подання та складання, вів облік податкового боргу, отже мав можливість дізнатися про порушення права та не сплату підприємством податкового боргу.

Податковим органом не зазначено та не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів в підтвердження об`єктивних підстав неможливості звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу за період з 2006 по 2016 р. до 2019 ні суду першої ні апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не надав їм належної правової оцінки, а лише обмежився загальними висновками про поважність підстав пропуску строку.

Доводи позивача, які прийняті судом першої інстанції , щодо вжиття заходів своєчасного звернення до суду, а саме звернення до господарського суду, мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені ПК України строки.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Суд зауважує, що юридична відповідальність, як наслідок несвоєчасної реалізації прав, може також стосуватися і певних процесуальних обмежень, в тому числі обмежень щодо права особи у зверненні до суду у випадках, визначених законом.

Вказані позивачем обставини не є незалежними від його волі та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що вказує на існування у позивача об`єктивної можливості реалізувати своє право на звернення до суду про стягнення податкового боргу в установлений законом строк.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що надані скаржником докази поважності причин пропуску строку звернення до суду не підтверджують його неможливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений Податковим Кодексом України строк.

Таким чином, враховуючи граничні строки стягнення податкового боргу, на підставі п. 102.4 ст. 102 ПК України, колегія суддів приходить до висновку, що податковий борг ПАТ Бурова компанія «Букрос», по якому минув строк позовної давності, а саме суми грошових зобов`язань, з моменту узгодження яких минуло 1095 днів за період з 2006 по 2016 р. та які набули статусу податкового боргу, не підлягає примусовому стягненню, оскільки підпадають під ознаки безнадійного податкового боргу, який підлягає списанню.

З матеріалів справи вбачається, що податковий борг: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, рентної плати за спеціальне використання води, податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, земельного податку, комунального податку, інших зборів за забруднення навколишнього природного середовища до Фонду охорони навколишнього природного середовища, орендної плати з юридичних осіб, податку на прибуток, на додану вартість із вироблених в Україні товарів утворився за період з 03.11.2006 по 01.05.2016 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлена до стягнення сума податкового боргу, згідно наданого позивачем розрахунку сум заборгованості, складається з сум, які виникли у зв`язку з несплатою відповідачем:

- податкових зобов`язань та штрафних санкцій, визначених згідно податкових повідомлень-рішень від 30.07.2009 № та від 15.03.2011 № /0 на загальну суму 46 569,17 грн та пені на суму 70 810,12 грн;

- донарахованих штрафних санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням від 03.07.2013 № на суму 2 040,00 грн;

- донарахованих штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 03.07.2015 № , від 27.08.2015 № , від 08.12.2015 № на загальну суму 4 066,86 грн;

- сум податкових зобов`язань, самостійно визначених відповідачем у поданих розрахунках за період з 15.07.2009 по 15.01.2011 у загальному розмірі 208 106,00 грн;

- податкового зобов`язання, визначеного згідно податкового повідомлення-рішення від 07.05.2009 № на суму 208 788,50 грн;

- сум податкових зобов`язань з земельного податку, самостійно визначених відповідачем у поданих деклараціях, в тому числі уточнюючих та розрахунках за період з 2009 по 2013 у загальному розмірі 323 044,58 грн та донарахованих штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 03.06.2011 № , від 13.05.2013 № , від 05.11.2014 № 004813504, від 27.08.2015 № на загальну суму 1 363 грн;

- сум податкових зобов`язань з комунального податку, податку на доходи фізичних осіб, інших зборів за забруднення навколишнього природного середовища, орендної плати з юридичних осіб самостійно визначених відповідачем у поданих податкових деклараціях, розрахунках за період з 19.02.2007 по 30.01.2013 у загальному розмірі 1 492 076,94 грн та пені 1,07 грн;

- сум податкових зобов`язань та штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 30.09.2015 № , від 14.04.2016 № , від 13.01.2015 № у загальному розмірі 12 875,82 грн;

- сум податкових зобов`язань, самостійно визначених відповідачем у поданих податкових деклараціях, зокрема уточнюючих за період з 2006 року по 2013 рік у розмірі 4 918 820,00 грн;

- податкових зобов`язань та штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 17.06.2005 № /3, від 03.05.2012 № на загальну суму 188 688,80 грн (т. 2 а.с. 216-220).

Відповідно до п. 54.1 статті 54 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до змісту ст. 57 ПК України податкове зобов`язання платника податків, нараховане контролюючим органом вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення платником податків.

В силу вимог ст. 56 ПК України у разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не оскаржувались податкові повідомлення рішення, зазначені вище, тому податкові зобов`язання, зазначені у них вважаються узгодженими з моменту отримання їх платником податку.

При цьому, якщо з моменту їх узгодження та набуття ними статусу податкового боргу минуло 1095 днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту виникнення у підприємства заборгованості з вказаних податків та обов`язкових платежів пройшли строки давності, встановлені ст. 102 ПК України.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилась у період з 03.11.2006 по 21.07.2016 підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем поза межами 1095 днів з моменту узгодження податкових зобов`язань, а саме за період з 03.11.2006 по 21.07.2016 у загальній сумі 7 495 700,86 грн підлягають залишенню без розгляду, а рішення суду скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення податкового боргу за період з 22.07.2016 по 2019 року.

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по податку на прибуток, що складається з:

податкових зобов`язань та штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 28.07.2017 № , від 26.04.2018 № , від 06.06.2011 № , від 16.04.2019 № , на загальну суму 695 414,38 грн.

Колегія суддів зазначає, що зазначена сума заборгованості, визнається відповідачем, добровільно не сплачена , а тому підлягає стягненню з ПАТ Бурова компанія «Букрос» .

Щодо податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів.

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість в сумі 4 511,66 грн, яка складається із штрафних санкцій, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 30.11.2016, від 09.01.2018, від 15.06.2018, від 29.10.2018 та від 21.01.2019.

Зазначені податкові повідомлення рішення, відповідачем в судовому порядку не оскаржувались, є чинними, а тому є узгодженими з моменту отримання їх платником податку.

Враховуючи, що вказані вимоги заявлені в межах строків, встановлених ПК України, тому підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 197 828,36 грн.

Як вбачається з наданих податковим органом доказів, вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення рішення від 15.03.2011 № .

Відповідачем було оскаржено зазначене податкове повідомлення-рішення до суду, за наслідками розгляду якого, в задоволені позову відмовлено постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 року по справі №2а-1670/7079/11, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2017 .

Відповідно до ст. 56 ПК України у разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 15.03.2011 на суму 197 828,36 грн є узгодженим з 29.05.2017, що також визнається скаржником.

Доказів добровільного погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Враховуючи, що вказане податкове зобов`язання є узгодженим, по якому не сплинув строк позовної давності, зазначена сума податкового боргу підлягають стягненню з відповідача.

Отже, враховуючи не сплату відповідачем боргу в добровільному порядку, наявні підстави для стягнення з ПАТ Бурова компанія «Букрос» заборгованості по податкам, зборам та обов`язковим платежам у загальній сумі 897 754,40 грн.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем процедури звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу.

У відповідності з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.

При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Аналіз норм діючого у період виникнення спірних правовідносин законодавства, що регламентує процедуру, яка передує виникненню у податкового органу права на стягнення сум податкового боргу, дає підстави стверджувати про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу.

Як встановлено судом першої інстанції та визнано відповідачем, вперше заборгованість виникла у підприємства у 2004 році.

Порядок направлення та вручення податкових вимог в 2004 році визначався п.п. 6.2.3 п.6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181 - ІІІ (далі - Закон № 2181), яким визначено, що податкова вимога повинна була направлятися двічі (перша та друга податкові вимоги):

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов`язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов`язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За приписами п.п 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Судовим розглядом встановлено, що 16.10.2004 контролюючим органом сформовано податкову вимогу №1/1286, направлено її на адресу Відповідача та вручено 30.10.2004, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 66).

У зв`язку з непогашенням підприємством боргу за першою податковою вимогою, 02.12.2004 податковим органом сформовано другу податкову вимогу №2/1559, яка отримана платником 09.12.2004 (т. 2 а.с. 67).

Вказані вимоги є чинними, в судовому порядку не оскаржувались.

З дати винесення податкових вимог, податковий борг відповідачем не погашався та не переривався, що підтверджується довідкою від 18.09.2019 № 40/16-31 (т. 3 а.с. 14-16).

Вказані обставини встановлені також рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 по справі № 816/1941/16, яке за результатами апеляційного перегляду набрало законної сили 20.05.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, податковим органом підтверджено обставини безперервності податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені податкові вимоги, до звернення до суду з даним позовом.

Доводи апелянта про безпідставне врахування судом першої інстанції копій корінців податкових вимог, за відсутності в матеріалах справи їх оригіналів, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини складання та направлення податкових вимог встановлені рішенням суду від 28.02.2019, а тому не потребують доказування в межах справи, що розглядається.

Колегія суддів зазначає, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Підпунктом 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

При цьому, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з дати прийняття першої та другої податкової вимоги відповідачем борг погашено не було, у зв`язку з чим вони не втратили своєї правової дії.

Таким чином безперервність податкового боргу свідчить про відсутність правових підстав у контролюючого органу для відкликання податкових вимог та надсилання нової вимоги.

Доводи скаржника про необхідність прийняття та надсилання йому нової вимоги спростовується вищенаведеним обґрунтуванням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, а саме: сформовано першу та другу податкові вимоги, проте зазначені заходи не призвели до задовільного результату - сума боргу відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Доводи скаржника про порушення судом предметної юрисдикції, наявність підстав для передачі справи до господарського суду та вирішення питання про стягнення боргу в межах справи про банкрутство , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається з ухвал Господарського суду Полтавської області від 18.07.2006 порушено провадження у справі № 18/257 про банкрутство ПАТ «БК «Букрос», 31.08.2006 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпочато процедуру розпорядження майном

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.10.2008 визнано та включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області в сумі 756 859,18 грн (748 507,27 грн - ІІІ черга, 8 351,91 грн - VI черга).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.11.2017 по справі № 18/257 введено процедуру санації по ПАТ «БК «Букрос».

Враховуючи, що справа про банкрутство відповідача порушена до набрання чинності Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в новій редакції, тому застосуванню підлягає цей закон в редакції до 19 січня 2013 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013, грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Колегія суддів зазначає, що податкова заборгованість по заявленим до визнання вимогам податкового органу податкам/зборам виникла у боржника у період з квітня 2009 по 2019 рік, отже, є поточною.

Статтею 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Заяви поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, підлягають розгляду у порядку позовного провадження. Мораторій на задоволення вимог кредиторів у відповідності з абзацом 24 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових) платежів, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і не поширюється на поточну заборгованість. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Суддя, який розглядає справу про банкрутство, відмовляє у прийнятті заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, оскільки спори за такими вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження.

Така відмова не позбавляє кредитора права звернутись із позовною заявою до боржника в загальному порядку.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.11.2018 по справі №5023/10655/11.

Отже, оскільки вимоги позивача про стягнення боргу, який виник після порушення справи про банкрутство, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013, а отже справа розглянута належним судом із дотриманням вимог процесуального законодавства.

Щодо доводів скаржника про порушення судом порядку розгляду справи, безпідставну відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та без належного повідомлення відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 1 ст. 45 КАС України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні від 07.07.1989 у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З матеріалів справи вбачається, що подане відповідачем 10.02.2020 клопотання про відкладення розгляду справи не містить поважних підстав неможливості прибути у судове засідання, а лише посилання на необхідність надання додаткових пояснень самим арбітражним керуючим, оскільки представнику відомі не всі подробиці, а також обставини, які є важливими для подальшого вирішення справи та належного захисту законних прав та інтересів відповідача.

Колегія суддів зазначає, що зазначене клопотання було розглянуто судом, та відмовлено в його задоволені. Раніше подані клопотання відповідача такого ж змісту були задоволені судом.

Разом з тим, це не призвело до забезпечення явки арбітражного керуючого чи іншого уповноваженого представника відповідача, у тому числі адвоката.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції повідомлявся відповідач про день та час розгляду справи на 10.02.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 4 а.с. 148).

З підстав неявки сторін, суд першої інстанції, відповідно до вимог КАС України 10.02.2020 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження, що вбачається з протоколу судового засідання (т. 4 а.с. 143).

Доводи апелянта про неможливість розгляду справи по суті, під час касаційного перегляду ухвали по цій же справі, колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 15.12, 15.13 розділу VII Перехідних положень КАС України подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 15.11 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративна справа № 440/2624/19 направлена до Верховного Суду 19.02.2020 (т. 4 а.с. 121), при цьому рішення по справі прийнято 13.02.2020, тобто до направлення матеріалів справи до суду касаційної інстанції.

Вказане свідчить про відсутність порушень з боку суду першої інстанції норм процесуального права в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що відповідачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 28 815,00 грн, що підтверджується квитанцією від 14.12.2020 (т. 5 а.с. 77).

Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена частково, відповідно до ст. 139 КАС України на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 14 407,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Бурова Компанія "Букрос" задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 по справі № 440/2624/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги, заявлені поза межами 1095 днів про стягнення податкового боргу за період з 03.11.2006 по 01.05.2016 у загальній сумі 7 495 700,86 грн залишити без розгляду.

В іншій частині позов Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Бурова Компанія "Букрос" (вул. Половка, 88/1, м. Полтава, 36034, ) в дохід державного бюджету суму заборгованості по податкам та зборам (обов`язковим платежам) у загальному розмірі - 897 754,40 грн (вісімсот дев`яносто сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні сімдесят сорок копійок), а саме:

- по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 695 414,38 грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок UA0016712 Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/11010100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, код класифікації доходів бюджету 11010100;

- по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 4 511,66 грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок UA0016712 Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/11010100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, код класифікації доходів бюджету 11010100;

- штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 197 828,36 грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок UA0016712 Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/11010100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, код класифікації доходів бюджету 11010100.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (, вул. Європейська, 4,м. Полтава, 36014) на користь Публічного акціонерного товариства "Бурова Компанія "Букрос" (вул. Половка, 88/1, м. Полтава, 36034, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 407 (чотирнадцять тисяч чотириста сім) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 09.04.2021 року