Справа № 160/2798/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року Справа № 160/2798/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні, -
24.02.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 14.08.2018 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни (посвідчення №0084 від 26.06.2017 року) виконавчого округу у Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №56827013 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 100 000,00 грн. основної винагороди приватного виконавця.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до канцелярії суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.
09.03.2021 року позивачем усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання до канцелярії суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року поновлено строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 25.03.2021 року, відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 .
Цією ж ухвалою відповідачу та третій особі було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву до 23.03.2021 року, а третій особі пояснень на адміністративний позов.
Також, даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. винесено постанову про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні №56827013, відповідно до якої стягнуто із ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. в якості винагороди приватного виконавця. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», основна винагорода стягується після повного виконання рішення суду. В даному випадку рішення суду виконано не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для винесення постанови про стягнення основної винагороди.
Також, в обгрунтування позову позивачем зазначено, що її чоловік, ОСОБА_2 , перебував у шлюбі із ОСОБА_3 в період з 30.06.2007 року по 20.03.2012 року. Після розлучення із ОСОБА_3 він одружився із нею. ОСОБА_2 з моменту початку шлюбу із ОСОБА_3 по суті викупив із іпотеки закладену «коробку» відбудовані стіни, сумісно сплативши із ОСОБА_3 за кредит 15 000 євро. Після того, ОСОБА_2 власними силами і коштом зробив внутрішній ремонт в домі, стіни, поли, вікна, доробив внутрішні роботи мансарди, зробив систему опалення, газу, електрифікації, водопровід, тобто зробив внутрішнє поліпшення дому (ремонт), що надало змогу в ньому жити. ОСОБА_3 у домі не жила. Реальна квадратура домоволодіння, що продано на торгах ДП «СЕТАМ», становить не 63 кв.м., а 160 кв.м., якби приватний виконавець зазначав реальні параметри предмету продажу, то напевно конкуренція за будівлю була б більшою, якби її з чоловіком повідомили під час опису, арешту, оцінки майна приватним виконавцем Мосейко А.Г. про борг ОСОБА_3 у 100 000 грн., вони б самі його погасили за ОСОБА_3 , але то робилось спеціально, метою було не погасити борг у виконавчому провадженні, а перепродати нерухомість, де вони проживають з чоловіком з початку 2007 року. Крім того, позивачем зазначено, що ОСОБА_3 за договором розписки заборгувала перед нею грошові кошти. Так, у січні 2017 року вона звернулась до суду за стягненням з останньої коштів та заочним рішенням Бабушкінського районного суду від 22.06.2017 року із ОСОБА_3 стягнуто на її користь 120 000 доларів США. Вказане рішення набрало законної сили. Саме після цього ОСОБА_3 вдалась до оборудок з ОСОБА_5 і почала виводити нерухоме майно за допомогою махінацій, щоб не віддавати кошти. Вказане стало можливим з моменту набуття ОСОБА_5 статусу приватного виконавця (26.06.2017 року), яка є давньою подругою ОСОБА_3 . Наразі рішення суду про стягнення із ОСОБА_3 набрало законної сили, але позивач не може його виконати, бо ОСОБА_3 за допомогою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінили право власності на нерухоме майно як предмет стягнення у виконавчому провадженні ВП № 62827050, яке відкрито з 18.08.2020 року. Вказане є підтвердженням, що по суті торги - то є фраудаторний правочин, вчинений із метою перешкоджання виконанню рішення суду про стягнення боргу із ОСОБА_3 . Крім того, звертала увагу суду, що з моменту реєстрації шлюбу в 2007 році із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і вона спільно займались будівництвом дому, вкладали сили та кошти в поліпшення та прибудову домоволодіння, будинок був перебудований, знесено старі стіни, вибудовані нові, заново перекрито, побудована мансардний поверх. На момент продажу на торгах ДП «СЕТАМ» в січні 2020 року домоволодіння не відповідало технічним характеристикам, що відповідали дійсності, адже не враховували взагалі реконструкцію. Як позивачу нещодавно стало відомо, ОСОБА_5 , діючи спільно із корисливих мотивів із державною реєстраторкою ОСОБА_7 в серпні 2018 року, змінили в державних реєстрах статус домоволодіння із «незавершеного будівництвом» на «об`єкт нерухомого майна» без будь-яких правових підстав. Об`єктом незавершеного будівництва домоволодіння рахувалось з 2007 року і це підтверджено реєстром іпотек на домоволодіння, адже саме ОСОБА_3 закладалось і сумісно із ОСОБА_2 викупалось із іпотеки нерухоме майно. Саме реєстр іпотек є доказом того, що домоволодіння має статус «незавершеного будівництвом». Обставини, що підтверджують її правоту є технічна документація на домоволодіння, яка в оригіналах перебуває в БТІ і у державних реєстраторів, що вимагає її витребування. Також якщо порівняти технічну документацію на будинок за 2004 рік та за 2019 рік, буде встановлено явна невідповідність їх стану, в сторону збільшення якості і розміру будинку. За таких обставин, постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди №56827013 від 14.08.208 року про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 100 000,00 грн. основної винагороди є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
26.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому остання проти позову заперечувала, посилаючись на те, що за наслідками розгляду заяви стягувача ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. №305 від 11.07.2018 року, нею було відкрито виконавче провадження №56827013 від 20.07.2018 року, про що винесена відповідна постанова. Тобто, розпочато примусове виконання стягнення на користь ОСОБА_4 за виконавчим документом. 14.08.2018 року нею була винесена постанова про стягнення з боржника - ОСОБА_3 основної винагороди у сумі 100 000,00 грн., тобто 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а також винесена постанова про арешт коштів боржника у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. Отже, відкриваючи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохай Г.Л. №305 від 11.07.2018 року та приймаючи постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14.08.2018 року у розмірі 10 відсотків діяла діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, яке регулює спірні правовідносини, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, звертала увагу суду, що ОСОБА_1 не є в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» учасником або стороною виконавчого провадження, саме тому взагалі не має права звергатися до суду із даним позовом.
Пояснення щодо позову від третьої особи ОСОБА_2 до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 11.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. вчинено виконавчий напис за №303 про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 грн.
На підставі заяви стягувача ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого напису №305, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілією Анатолієвною 20.07.2018 року відкрито виконавче провадження №56827013, з примусового виконання виконавчого напису №305, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 грн.
Також, 14.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. в рамках виконавчого провадження №56827013 винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 100 000,00 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 100 000,00 грн. від 14.08.2018 року.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина 5 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає, що якщо суму, передбачену в частині 4 цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи положення ч. 4 та ч. 5 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», суд дійшов висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (ч. 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.03.2020 року у справі №260/801/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. перебувало виконавче провадження №56827013 з виконання виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 грн., у зв`язку з чим відповідачем проведено розрахунок основної винагороди у вигляді відсоткову від суми коштів, що підлягали стягненню, про що винесено відповідну постанову від 14.08.2018 року.
Не погоджуючись із такою постановою позивач звернулась до суду з вимогою про її скасування.
Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного суду в порядку передбаченому законом.
В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження №56827013, в рамках якого прийнята оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.08.2018 року.
Так, з матеріалів виконавчого провадження №56827013, копія якого наявна в матеріалах справи, вбачається, що боржником за виконавчим провадженням є ОСОБА_3 , стягувачем ОСОБА_4 .
Отже, ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №56827013, в рамках якого прийнята оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 14.08.2018 року.
Позивач у позовній заяві не наводить жодного аргументу та не надає доказів, яким саме чином оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди прийнята приватним виконавцем, порушує її права та законні інтереси.
Суд звертає увагу, що весь зміст адміністративного позову зводиться до викладення обставин, які вже є предметом розгляду інших справ та взагалі не стосуються нарахування основної винагороди приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №56827013.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 14.08.2018 року, жодним чином не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки остання не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого остання була прийнята, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
При цьому, суд зазначає, що правомірність прийняття приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 14.08.2018 року, в даному випадку судом не досліджувалась, оскільки позов пред`явлений особою, яка не є стороною або учасником виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної заяви.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у період з 29.03.2021 року по 01.04.2021 року у відпустці, текст рішення суду складений першого робочого дня - 02.04.2021 року.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець