Справа № 739/1175/20
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 739/1175/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кочура О.О.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим представником позивачки - адвокатом Костюченко Владиславом Костянтиновичем до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, в якому просила скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новгород-Сіверської міської ради №17 від 25.09.2020, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу, в розмірі 340 гривень, а справу відносно вчинення правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП закрити за відсутністю в діях позивача складу вказаного правопорушення.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Новгород- Сіверської міської ради були чітко дотримані норми законодавства, на засіданні було об`єктивно, повно та всебічно досліджено докази, які знаходяться в матеріалах справи, та прийняте відповідне законне рішення і до відповідальності притягнуто саме ту винну особу позивача, яка і вчинила правопорушення, про що було складено відповідну постанову, яка повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримав висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.09.2020 інспектором КП «Добробут» територіальної громади м. Новгорода-Сіверського Хавлуком М.І. відносно позивачки складено протокол про адміністративне правопорушення №9, відповідно до якого позивачка 17.09.2020 року о 14 год.16 хв. всупереч вимоги пункту 9.5 підпункту 9.5.4 «Правил благоустрою території населених пунктів Новгород-Сіверської міської ради» випасала птицю (курей) у не відведеному спеціально для цього місці, а саме на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 .

25.09.2020 на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області було здійснено розгляд складеного відносно позивачки протоколу про адміністративне правопорушення.

На засідання позивач з`явилася та повідомила, що вона дійсно випасає курей та випасала у вказаний у протоколі день та час на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 .

Надалі адміністративною комісією ухвалено оскаржувану постанову №17 від 25.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення на позивачку за статтею 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови №17 від 25.09.2020 року вбачається, що позивачку визнано винною у тому, що вона 17.09.2020 о 14 год. 16 хв. всупереч вимоги пункту 9.5 підпункту 9.5.4 «Правил благоустрою території населених пунктів Новгород-Сіверської міської ради» випасала птицю (курей) у не відведеному спеціально для цього місці, а саме на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В оскаржуваній постанові в якості доказу вчинення правопорушення зазначено: протокол про адміністративне правопорушення №9 від 18.09.2020 з ілюстративною таблицею, актом від 18.09.2020, показами свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Даною постановою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що дії позивачки, описані в оскаржуваній постанові, а саме випасання птиці у загальному дворі багатоквартирному будинку, за своїм змістом не були порушенням підпункту 9.5.4 Правил благоустрою території населених пунктів Новгород-Сіверської міської ради, що у свою чергу виключає наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та вказує на незаконність винесеної відносно неї постанови, якою останню було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 152 КУпАП

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що ст. 251 КУпАП покладає обов`язок щодо збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано суду доказів того, що кури, про які вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, належать саме позивачу.

До того ж, дії позивачки, описані в оскаржуваній постанові, а саме випасання птиці у загальному дворі багатоквартирному будинку, за своїм змістом не є порушенням підпункту 9.5.4 Правил благоустрою території населених пунктів Новгород-Сіверської міської ради, що у свою чергу виключає наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та вказує на незаконність винесеної відносно неї постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Дії суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та не кореспондуються із принципом презумпції невинуватості, який закріплений у ст.62 Конституції України.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом із тим, доказування вини особи, яка притягується до юридичної відповідальності є забезпеченням принципу змагальної процедури.

Основним і первинним предметом доказування справ про адміністративні правопорушення є встановлення уповноваженим органом (посадовою особою) наявності сукупності ознак складу адміністративного правопорушення, у тому числі вини особи в учиненому нею діянні, фактів, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі Allenet de Ribemont v. France (скарга №15175/89, постанова від 10.02.1995 року) підкреслює, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга №10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга №42095/98).

Європейський суд з прав людини у справі Salabiaku v. France (скарга №10519/83) встановив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування, необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

В рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації №R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій, одним із принципів застосування адміністративних стягнень є покладення обов`язку забезпечення доказів на адміністративний орган влади (принцип 7).

Зазначені принципи і положення Закону при вчиненні дій і прийнятті рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності забезпечені дотриманням не були.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми закону, позовні вимоги ОСОБА_1 суд визнає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, а містять лише загальні посилання на положення нормативно-правових актів, що є недостатнім для скасування спірного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області - залишити без задоволення.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Шурко О.І.

Судді Мельничук В.П.

Оксененко О.М.