Справа № 480/6846/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 р. Справа № 480/6846/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Шкриль Л.Г.,
представника відповідача - Савченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання Адамант СК" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги вмотивовані тим, що Головним управлінням ДПС у Сумській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт, на підставі якого, в свою чергу, прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
З вказаним не погоджується, оскільки позивачем було надані всі необхідні документи для підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ "ЛПВ Компанія".
Щодо посилань на ст.8-10 акту ТТН накладні, які не підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей, зазначив, що такі ТТН накладні були надані помилково та не мають ніякого відношення до даної фінансово-господарської операції, вони не були завірені посадовими особами під визначені в ході перевірки порушення, про що було повідомлено посадовими особами під час вручення акту перевірки в ТУ ДПС України. Крім того, товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту. Також, зважаючи на закріплений за продавцем обов`язок поставки товару у зазначене покупцем місце, усі товарно-транспортні документи можуть бути складені лише щодо продавця, а не щодо покупця товару, а відтак відсутність у TOB «НВО Адамант СК» вказаних накладних не може бути доказом безтоварності господарських операцій з ТОВ «ЛПВ Компані".
Щодо зазначення на ст.10 акта про ненадання на перевірку сертифікатів та/або паспортів походження ТМЦ, вказав, що товарність господарських операцій між сторонами підтверджується належним чином оформленими первинними документами в їх сукупності. Сертифікати якості - це документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки вони не містить відомостей про господарську операцію та не фіксують факт їх здійснення, а містять інформацію про товар та його якість, підтверджують відповідність продукції встановленим вимогам та можливість її подальшого використання чи реалізації. Сертифікати якості - це документи, які підтверджують якість товарів та за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам. Крім того сертифікати якості видаються безпосередньо виробником товару (продукції). Відтак відсутність вказаного документа не може свідчити про безтоварність господарської операції.
Щодо вказівки на ст.10 акту про ненадання на перевірку довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, зазначив, що оскільки така довіреність виписувались на ім`я керівника ТОВ «НВО Адамант СК» та була передана представнику ТОВ «ЛПВ Компані» під час отримання товару в обмін на накладну, як і було узгоджено в п.3.2. Договору, а тому ТОВ «НВО Адамант СК" не зобов`язано зберігати копії таких довіреностей.
Щодо посилань на ст.13 акту про відсутність персоналу у постачальників наголосив, що відсутність у контрагента трудових ресурсів не є належним доказом неможливості реального здійснення господарських операцій, оскільки діяльність може здійснюватись шляхом залучення трудових ресурсів та у інший спосіб, зокрема - шляхом укладення цивільно-правових та господарських договорів.
Також, позивач наполягає на тому, що ТОВ "НВО Адамант СК" було надані всі необхідні документи для підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ "Спец-Постач-Груп".
Так, щодо посилань на ст.19 акту про надання товарно-транспортних накладних, які не підтверджуються транспортування товарно-матеріальних цінностей, вказав, що такі накладні були надані помилково та не мають ніякого відношення до даної фінансово-господарської операції, вони не були завірені посадовими особами під визначені в ході перевірки порушення , про що було повідомлено посадовими особами під час вручення акту перевірки в ГУ ДІІС України.
Щодо посилань на ст.19 акту на те, що не було надано сертифікатів та/або паспортів відповідності товарно-матеріальних цінностей, зазначив, що, як вказувалось раніше сертифікати якості видаються безпосередньо виробником товару (продукції), а тому відсутність вказаного документа не може свідчити про безтоварність господарської операції.
Щодо посилань на ст.19 акту на те, що не було надано на перевірку довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, вказав, що оскільки така довіреність виписувались на ім`я керівника ТОВ «НВО Адамант СК» та була передана представнику ТОВ "Спец-Постач-Груп" під час отримання товару в обмін на накладну, як і було узгоджено в п.З.2. Договору, а тому позивач не зобов`язано зберігати копії таких довіреностей.
Посилання на ст.21-22 про відсутність джерел законного введення в обіг товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Спец-Постач-Груп", зазначив, що вказане взагалі не стосується позивача.
Відтак, у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту за січень 2020 року з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин з ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ "Спец-Постач-Груп", оскільки на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту були надані необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема, документи, що підтверджують факт виконання робіт та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку. При цьому, ГУ ДПС у Сумській області не було встановлено недоліків форми та змісту зазначених первинних бухгалтерських документів, а тому такі документи повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ТОВ «НВО Адамант СК» та ТОВ «ЛПВ Компані», а також між ТОВ «НВО Адамант СК» та ТОВ "Спец-Постач-Груп".
За приписами п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Оскільки «НВО Адамант СК» правомірно віднесена сума податку на додану вартість, сплачених у ціні товару та послуг за спірними господарськими операціями до складу податкового кредиту, є обґрунтованим формування від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду.
Ухвалою суду від 13.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, подав до суду 19.03.2019 відзив на позов (т.1,а.с.139-146), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що податковий кредит щодо придбання у ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ «Спец-Постач-Груп» ТМЦ (мийок) у січні та лютому 2020 року TOB «НВО Адамант СК» за результатами сукупності з`ясованих доказів перевіркою документально не підтверджено та такі висновки щодо нереальності досліджуваної господарської операції ґрунтуються на сукупності з`ясованих доказів, їх об`єктивності та сутнісному зв`язку із такою операцією.
Так, зокрема, вказав, що під час проведення позапланової виїзної перевірки TOB «НВО Адамант СК» з`ясовано комплекс наступних фактів:
1) неможливість здійснення господарських операцій ТОВ «ЛПВ Компанія та ТОВ «Спец-Постач-Груп» із постачання мийки гранітні у зв`язку з відсутністю факту (джерела) їх законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва;
2) відсутність первинних документів, які підтверджують проведену господарську операцію, зокрема:
- стосовно взаємовідносин із ТОВ «ЛПВ Компані» не надано довіреності на отримання товару, що унеможливлює встановити на підставі чого посадові особи ТОВ «ЛПВ Компані» здійснили передачу товару особам, які навіть не працюють на підприємстві TOB «НВО Адамант СК»; сертифікати якості (паспорти відповідності), що свідчить про неможливість підтвердити походження придбаного товару, ідентифікувати реального виробника та встановити коло осіб, які брали участь у русі товару від виробника ТОВ «НВО Адамант СК»; договір про надання транспортних послуг з перевезення придбаних мийок гранітних підприємством ТОВ «Авіамашсервіс», акти виконаних робіт, платіжні документи, тощо;
- стосовно взаємовідносин із ТОВ «Спец-Постач-Груп» не надано довіреності на отримання товару, що унеможливлює встановити на підставі чого посадові особи ТОВ «Спец-Постач-Груп» здійснили передачу товару особам, які навіть не працюють на підприємстві ТОВ «НВО Адамант СК»; сертифікати якості (паспорти відповідності), що свідчить про неможливість підтвердити походження придбаного товару, ідентифікувати реального виробника та встановити коло осіб, які брали участь у русі товару від виробника ТОВ «НВО Адамант СК»; договір про надання транспортних послуг з перевезення придбаних мийок гранітних підприємством ТОВ «Спец-Постач-Груп», акти виконаних робіт, платіжні документи, тощо;
3) відсутність у підприємств ТОВ «ЛПВ Компанія та ТОВ «Спец-Постач-Груп» достатньої кількості працівників для здійснення операцій з купівлі-продажу товарів, їх транспортування та зберігання.
Позивачем подано пояснення з додатковими доказами на їх обґрунтування (т.2 а.с.1-56), в яких представник позивача вказав, що ТОВ «НВО Адамант СК повністю підтверджено первинними документами реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Спец-постач-груп» та ТОВ «ЛПВ Компанія, а також використання придбаних товарів в господарській діяльності.
Зокрема, вказав стосовно транспортування товару від ТОВ «Спец-постач-груп» та ТОВ «ЛПВ Компанія", що транспортування товару здійснювалось відповідно до договору про перевезення вантажів №15 від 15.01.2020 року.
В бухгалтерському обліку транспортування товару ФОП ОСОБА_1 відображено по рахунку 631 та підтверджується рахунком - фактурою №45 від 02.03.2020 та платіжним дорученням №383 від 09.12.2020 року
Після отримання товару від постачальників ТОВ «Спец-постач-груп» та ТОВ «ЛПВ Компанія ТОВ «НВО Адамант СК поставлений товар було використано в господарській діяльності, саме: укладено Договір поставки №35 від 24.01.2020 року з ТОВ «Строй ОПТ» та поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними: № 6 від 03.02.2020 року; №7 від 03.02.2020 року; № 8 від 04.02.2020 року; № 9 від 06.02.2020 року; №10 від 06.02.2020 року; №11 від 07.02.2020 року; №12 від 08.02.2020 року; №13 від 10.02.2020 року; №14 від 11.02.2020 року; №15 від 12.02.2020 року; № 16 від 13.02.2020 року; №17 від 14.02.2020 року.
Оплата була проведена згідно платіжних доручень: №286 від 28.08.2020 року; №7 від 17.08.2020 року; №286 від року; №7 від 17.08.2020 року; №19 від 11.08.2020 року; №110 від 04.08.2020 року; №347 від 28.07.2020 року; № 381 від 20.07.2020 року; №268 від 13.07. 2020 року; №779 від 06.07. 2020 року; №195 від 30.06. 2020 року; №608 від 23.06. 2020 року; №35 від 16.06. 2020 року; №19 від 11.08.2020 року; №110 від 04.08.2020 року;№347 від 28.07.2020 року; № 381 від 20.07.2020 року; №268 від 13.07. 2020 року; №779 від 06.07. 2020 року; №195 від 30.06. 2020 року; №608 від 23.06. 2020 року; №35 від 16.06. 2020 року
Укладено договір поставки №25/20 від 30.01.2020 з ТОВ «Теплогідротрейд» та поставлено товар, що підтверджується видатковою накладною №5 від 31.01.2020 року. Оплата була проведена згідно платіжного доручення №2759 від 31.01.2020 року.
Позовні вимоги просив задовольнити.
Ухвалою суду від 11.11.2020 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання 07.12.2020.
В судових засіданнях 07.12.2020, 17.02.2021 та 15.03.2021 за клопотанням представника відповідача та необхідністю витребування додаткових доказів у позивача оголошувалися перерви.
Судове засідання призначено на 18.03.2021 (т.2 а.с.74-75).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
В судовому засіданні було встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа та є платником податку на додану вартість.
Так, перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларацій за січень - червень 2020 року сум податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) Декларацій) встановлено його завищення на 132 079 грн. (рядок 10.1 (колонка Б) декларацій, в т.ч. за січень 2020 - на 39 982 грн. та за лютий 2020 - на 92 097 грн.), що призвело до заниження показника рядка 18 Декларації за лютий 2020 року на суму 123 111 грн. та завищення на 8 968 грн. суми показника рядка 19 Декларацій за лютий - червень 2020 року.
Також, перевіркою встановлено завищення показника у рядку 10.1 (колонка Б) Декларації за січень 2020 року на суму 39 982 грн. внаслідок врахування при його визначенні нереальної операції з придбання ТМЦ у ТОВ «ЛПВ Компанія в супереч вимогам п.п. «а» п. 198.1, абзаців першого - третього п.198.2, абзаців першого - другого п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем до ГУ ДПС у Сумській області подано заперечення від 01.09.2020 на акт перевірки (т.1 а.с.60-72, т.2 а.с.60-73), за результатами розгляду якого позивачу надано відповідь на заперечення до акту, згідно якого висновок акту перевірки є таким, що відповідає фактичним обставинам, складеним у відповідності до норм податкового законодавства та є правомірним, висновок акту залишено без змін (т.1 а.с.73-78).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (далі Податковий кодекс України), Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні) та нормативними актами, прийнятими на їх виконання.
Питання, пов`язані з обчисленням податку на додану вартість, обчислення об`єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 198, 201 Податкового кодексу України.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас, статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в редакції чинній на час вчинення господарських операцій визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ч.ч.1,2 ст. 9 вказаного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з підпунктом а пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.3 вказаної статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із п.п.200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
При цьому, пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Положеннями п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в свою чергу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
При цьому, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, натомість суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
Вказані висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 листопада 2018 року у справі №809/1253/17, від 06.11.2018 у справі №805/3183/17-а, від 08.11.2018 у справі №816/709/17.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Згідно підпункту 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, будь-яка операція платника повинна бути спрямована на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому, економічний ефект не обов`язково повинен спостерігатися негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.
Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.
Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства за результатами господарських операцій з ТОВ «ЛПВ Компані» проведених в січні 2020р. та ТОВ «Спец-постач-груп», проведених у лютому 2020р. з придбання товарно-матеріальних цінностей.
Такий висновок податкового органу суд визнає необґрунтованим, приймаючи до уваги наступне.
02.01.2020 та 03.02.2020 між позивачем та ТОВ «ЛПВ Компані», а також ТОВ «Спец-постач-груп» відповідно, були укладені договори на придбання товарно-матеріальних цінностей, кількісні та якісні характеристики яких відображаються у видаткових накладних (т. 1, а.с.103-104,118-119).
Факт здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами підтверджуються наступними первинними документами, що містяться в матеріалах справи та які були надані під час перевірки (т.1, а.с.105-115,120-125), а саме: копіями податкових накладних, рахунків-фактури, копіями видаткових накладних, копіями платіжних доручень: (ТОВ «ЛПВ Компані»: т.1 а.с. 105-115, ТОВ Спец-постач-груп» (т.1, а.с.120-125).
Придбаний у ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ «Спец-постач-груп» товар був поставлений позивачу перевізником ФОП ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору про перевезення вантажів №15 від 15.01.2020 (т.2, а.с.4) за заявками перевезення вантажу №20 від 20.01.2020 та №42 від 03.02.2020 (т.2, а.с.5,6). Що також підтверджується копією акта приймання-передачі виконаних робіт від 02.03.2020 (т.2, а.с.7), копією виписки по картці рахунку 631, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 за 2020р. (т.2, а.с.8,9), копією рахунку-фактури та платіжного доручення на оплату наданих послуг (т.2, а.с.10,11), копіями товарно-транспортних накладних (т.1, а.с.116,117,126).
Придбаний товар у подальшому використаний позивачем (основним видом діяльності якого є 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням); у власній господарській діяльності для реалізації ПП «Теплогідротрейд», ТОВ «Строй опт», що вбачається з додаткових пояснень представника позивача (т.2, а.с.1-3) та підтверджується копіями укладених договорів з ПП «Теплогідротрейд», ТОВ «Строй опт», копіями платіжних доручень, копіями видаткових накладних (т.1, а.с.169-199, т.2, а.с.12-49).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що господарські операції ТОВ «НВО Адамант СК» з ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ Спец-постач-груп» носили реальний характер та були фактично виконані, що підтверджується первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. На момент проведення податкової перевірки ТОВ «НВО Адамант СК» мало в наявності всі податкові накладні, належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1, а.с.106-107,110-111,121-122), а також всі інші первинні бухгалтерські документи, що підтверджують законність та обґрунтованість включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту по операціям з ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ Спец-постач-груп» у загальному розмірі 132078,64грн.
Доводи відповідача на відсутність факту можливості виробити мийки гранітні контрагентами позивача та відсутність джерел законного введення в обіг товарно-матеріальних цінностей, відсутність основних засобів, оренди основних засобів, відсутність трудового персоналу, виду діяльності пов`язаного із виробництвом, придбання матеріалів для виробництва, у тому числі згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних не можуть бути достатнім доказом відсутності реального характеру спірних господарських операцій.
Дійсно, згідно податкової інформації встановлено, що контрагенти позивача не є виробниками реалізованої згідно видаткових накладних продукції, проте зазначена обставина не може слугувати належним доказом відсутності реального характеру договірних відносин, а навпаки підтверджує участь таких контрагентів у діловому товарообороті в якості посередників, діяльність яких не завжди потребує значної кількості працюючих осіб та наявність основних фондів.
Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість, фактично сплачених в ціні придбання товару та/або послуги на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.02.2021 у справі №806/1552/15.
Крім того, відсутній обов`язок набувача товарів перевіряти походження придбаного ним товару по ланцюгу аж до виробника, тим паче, будь-яких зауважень до оформлених первинних документів саме з безпосередніми контрагентами, у відповідача відсутні. Крім іншого, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Саме собою невиконання контрагентом своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.
Відсутність сертифікатів якості або інших документів, що свідчили б про якість та походження придбаних товарів, не свідчить про відсутність документів первинного бухгалтерського чи податкового обліку, зберігання яких є обов`язковим для платника податку. В той же час, податковий орган не позбавлений був можливості в ході проведення перевірки пересвідчитись у фактичному знаходженні чи відсутності придбаних товарів значного асортименту на складах. Наявність або відсутність сертифікатів якості або відповідності при поставці товарів має значення виключно для подальшої їх реалізації, а не при їх використанні у власній господарській діяльності, а тому така обставина не може впливати на оподаткування спірних операцій.
Не надання на перевірку довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагентів також не може свідчити про відсутність реального характеру спірних господарських операцій, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 січня 2021 року у справі № 816/2661/15.
При цьому, в судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що товар отримувався безпосередньо директором підприємства позивача, про що зазначено і у товарно-транспортних накладних (т.1, а.с.116-117,126). Дійсно, відповідач обґрунтовуючи свою позицію, вказує на те, що на перевірку були надані товарно-транспортні накладні, які мають ряд недоліків, а відносини з перевізником ТОВ «Авіамашсервіс» не підтверджені (т.1, а.с.147-150).
Водночас, суд відмічає, що відповідно до частини другої статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363), відповідно до пункту 1 яких товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.
За змістом пунктів 1 та 2 вказаного Переліку наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.
Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Відсутність товарно-транспортної накладної, чи недоліки, товарно-транспортної накладної, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася.
Тому питання щодо наявності товарно-транспортної накладної, а також правильності її оформлення має оцінюватися в сукупності з іншими документами, створеними в процесі здійснення господарської операції.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16.05.2019 у справі № 813/552/15.
При цьому, як вбачається з пояснень представника позивача зазначені товарно-транспортні накладні були надані помилково, оскільки позивачем дійсно планувалось здійснення перевезення через зазначеного перевізника. Однак, згодом було укладено договір перевезення з ФОП ОСОБА_1 на більш вигідних умовах, саме якою на підставі заявок на перевезення, і здійснювалось перевезення товару від контрагентів.
Вказані пояснення представника позивача узгоджуються з дослідженими матеріалами справи (т.1, а.с.128-131). Так, зокрема з наданих позивачем до позову товарно-транспортних накладних вбачається, що перевезення ФОП ОСОБА_1 було здійснено автомобілем Мерседес д.н. НОМЕР_1 на пункт розвантаження: м. Суми, вул. Лінійка, 15, де знаходиться склад позивача, про що також зазначено в акті перевірки (т.1, а.с.22, 116,117, 126). Те, що саме вказаний автомобіль прибув на склад позивача в день розвантаження підтверджується копією журналу обліку автомобілів на території бази за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.54-56).
Крім того, позивачем до заперечення на акт перевірки були надані, зокрема, договір, укладений з ФОП ОСОБА_1 , заявки на перевезення, акт про прийняття-передачу виконаних робіт (т.2, а.с.72,73, 128-131). Однак, контролюючим органом не було надано належну оцінку наданим доказам.
Також в ході розгляду справи представником позивача надано копії рахунку-фактури, платіжного доручення на оплату послуг, наданих ФОП ОСОБА_1 , а також оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 (т.2, а.с.4-11).
Вказані вищезазначені докази в їх сукупності підтверджуються обставину здійснення перевезення придбаного позивачем у контрагентів товару саме ФОП ОСОБА_1 , а відтак, суд не приймає до уваги доводи контролюючого органу щодо відсутності факту надання транспортних послуг.
Посилання в акті перевірки на суперечливі дані щодо оплати товару контрагенту ТОВ «Спец-постач-груп», спростовується листом від 26.02.2020 №2 (т.1, а.с.127), який також був доданий до заперечення на акт перевірки (т.2, а.с.73), однак, також контролюючим органом не був взятий до уваги.
Таким чином суд вважає, що реальність операцій з придбання товару, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит звітного періоду, досліджена та підтверджена на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку (податкові та видаткові накладні), які відповідають вимогам статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а саме: розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання обумовлених договорами товарів (містять найменування товару, одиницю виміру та ціну, прізвища осіб, відповідальних за передачу-отримання товару). В наданих позивачем до суду документах наявні необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, зі змісту кожного договору вбачається обумовленість сторін щодо предмету договору, вартості, умов оплати та інших істотних умов, які свідчать про укладення договору з метою реального його виконання, а тому доводи відповідача щодо нереальності укладених позивачем господарських операцій не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що податкові накладні, оформлені ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ «Спец-постач-груп» не відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.
Таким чином, позивач, виконавши вимоги законодавства та сплативши податок на додану вартість в ціні придбаних товарів ТОВ «ЛПВ Компані» та ТОВ «Спец-постач-груп», які в свою чергу, виконали вимоги діючого законодавства, видавши позивачу належним чином оформлені податкові накладні, правомірно включив суми податку на додану вартість за цими договорами до податкового кредиту за перевірений період. Подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб`єкта господарювання (в оплату вартості придбаних товарів) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.
Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що на виконання умов укладених між позивачем та його контрагентами договорів, відбулась поставка товару на склад позивача, товар був оплачений позивачем та використаний у власній господарській діяльності, тобто така операція носила реальний характер та була виконана сторонами належним чином, суд визнає, що у позивача були всі підстави для формування податкового кредиту за даними операціями.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції, Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Податковим органом не надано доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента об`єктивної неможливості здійснення господарських операцій, або ж відсутності можливості залучення до виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем третіх осіб.
Також податковим органом не доведено, що позивач та його контрагент при укладанні вказаних угод мали умисел на їх укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, неможливість її вчинення в силу відсутності основних засобів, персоналу, тощо.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 2442,87грн., сплаченого ним за подання позовної заяви згідно платіжного доручення від 29.09.2020 №257 (т.1 а.с.15).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання Адамант СК" в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2442,87грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.03.2021.

Суддя І.Г. Шевченко