Справа № 376/121/20
Суддя: Коваленко О. М.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/121/20
Провадження № 2-а/376/4/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

при секретарі судового засідання - Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, нарахування невиплаченої вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сквирської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, нарахування невиплаченої вихідної допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 29.04.2016 року розпорядженням Президента України № 155/2016-рп його було призначено на посаду голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області.

11.07.2019 року розпорядженням Президента України № 159/2019-рп його було звільнено з посади голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області.

12.07.2019 року Сквирською районною державною адміністрацією Київської області було видане відповідне розпорядження про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області № 103-к, посилаючись на п. 2 статті 36 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача, щодо винесення вказаного вище розпорядження є незаконними, оскільки в частині підстав звільнення, належною підставою для його звільнення слід вказати п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме у зв`язку з припиненням його повноважень, а також зазначивши про необхідність виплати компенсації за невикористану основну щорічну відпустку та вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, вважає що вказаним вище розпорядженням відповідачем порушено його права та гарантії, передбачені законодавством щодо отримання вихідної допомоги, тому вказане розпорядження підлягає скасуванню.

За таких обставин та на підставі вищевикладеного позивач просить суд:

Визнати незаконним та скасувати розпорядження видане Сквирською районною державною адміністрацією Київської області «Про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області» № 103-к від 12.07.2019 року.

Зобов`язати Сквирську районну державну адміністрацію Київської області видати нове розпорядження «Про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області» з урахуванням ст. 44 Кодексу законів про працю України та п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Сквирську районну державну адміністрацію Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену вихідну допомогу згідно ст. 44 Кодексу законів про працю України, в розмірах встановлених для осіб звільнених за п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Позивач ОСОБА_1 судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою та просить суд ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 52).

Представник відповідача Сквирської районної державної адміністрації Київської області в судові засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду лист, де просить розглянути справу за відсутності представника районної державної адміністрації (а. с. 50).

Представник відповідача Сквирської районної державної адміністрації Київської області надала до суду відзив в якому просила відмовити позивачу в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Позивач працював на посаді голови Сквирської районної державної адміністрації з 29.04.2019 року.

12.07.2019 року був звільнений на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У позовній заяві Позивач вказує, що належною підставою для його звільнення слід вказати пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, проте пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України не може бути зазначений підставою для звільнення Відповідача з наступних підстав.

У пункті 5 частини 1 статті 41 КЗпП України викладено таку підставу для розірвання трудового договору, як «припинення повноважень посадових осіб», У разі звільнення працівника за цією підставою роботодавець має виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Такі норми запроваджені з 01.06.2014 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 року № 1255-УІІ (далі-Закон).

При визначенні кола осіб, яких може бути звільнено за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, слід враховувати й інші фактори. Законом вносилися зміни не тільки до КЗпП України, але й зокрема, до Цивільного та Господарського кодексів України. Доповнення, що містилися у Законі, прив`язані до господарських товариств.

Беручи до уваги, що Закон був прийнятий з метою захисту прав інвесторів, можна підсумувати, що дія норми пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України розповсюджується на посадових осіб юридичної особи - виконавчого органу товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями.

Тобто підстав для розірвання трудового договору, викладена у пункті 5 частини 1 статті 41 КЗПП України, стосується тільки членів виконавчого органу господарських товариств (а. с. 32-34).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 4 ст. 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.04.2016 року розпорядженням Президента України № 155/2016-рп Позивача було призначено на посаду голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області.

11.07.2019 року розпорядженням Президента України № 159/2019-рп Позивача було звільнено з посади голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області (а. с. 8).

12.07.2019 року Сквирською районною державною адміністрацією Київської області було видане відповідне розпорядження про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області № 103-к, посилаючись на п. 2 статті 36 КЗпП України (а. с. 10).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача, щодо винесення вказаного вище розпорядження є незаконними, оскільки в частині підстав звільнення, належною підставою для його звільнення слід вказати п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме у зв`язку з припиненням повноважень Позивача, а також зазначивши про необхідність виплати компенсації за невикористану основну щорічну відпустку та вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, вважає що вказаним вище розпорядженням відповідачем порушено його права та гарантії, передбачені законодавством щодо отримання вихідної допомоги, тому вказане розпорядження підлягає скасуванню.

Згідно преамбули Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до Конституції України цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», повноваження голів місцевих державних адміністрацій можуть бути припинені з ініціативи Президента України.

В свою чергу Закон України «Про місцеві державні адміністрації» є спеціальним законом, яким, в тому числі, визначено механізм (порядок та підстави) звільнення голів місцевих, районних, обласних державних адміністрацій. Інші аспекти проведення процедури звільнення особи з відповідної посади, що не охоплені Законом України «Про місцеві державні адміністрації» врегульовані КЗпП України.

Частною 2 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі №21-42а12 встановлено, що питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію», Законом України від 02.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що положеннями спеціального законодавства з питань організації, повноваження та порядку діяльності місцевих державних адміністрацій, а саме Законом України «Про місцеві державні адміністрації» не врегульоване питання остаточного розрахунку з особами, що працюють в місцевих, районних та обласних адміністраціях, та на посади яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», з урахуванням наведеного рішення Верховного Суду України, можна вважати, що в даному випадку до спірних правовідносин потрібно застосувати окремі положення Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 41 КЗпІІ України передбачено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Так, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

При цьому, припинення трудового договору за вищенаведених підстав згідно ст. 44 КЗпП України, передбачає виплату працівникові вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Суд погоджується з думкою позивача, що в даному випадку припинення його повноважень, як голови Сквирської районної державної адміністрації Київської областібуло зумовлено розпорядженням Президента України № 159/2019-рп від 11.07.2019 року, зокрема у зв`язку з закінченням строку повноважень Президента України.

Таким чином, звільнення позивача напряму пов`язано із припиненням повноважень посадової особи, під керівництвом якої між Сквирською районною державною адміністрацією Київської областіта позивачем був укладений трудовий договір, та який в силу імперативності положень ст. 9 Закону України «Про державну службу» був розірваний.

Таким чином, якщо провести системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом спору, все вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного розпорядження, протиправно не застосував положення ст. 44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та гарантій позивача визначених чинним, на час звільнення, законодавством норм щодо отримання останнім належної вихідної допомоги.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статі 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши надані сторонами докази, з урахуванням вимог КЗпП, КАС України та правової позиції Верховного Суду які викладені вище в рішенні, суд вважає, що при звільненні позивача з посади голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області було порушено його право в частині не застосування відповідачем вимог ст. 41,44 КЗпП України, яке підлягає захисту в судовому порядку та у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вище викладено та керуючись ст.ст. 19 Конституції України ,ст.ст. 2, 77, 90, 205, 241-246, 250, 251, 255, 280 , 292, 293, 295 КАС України, ст.ст. 41,44 КЗпП України, ст.ст. 8,9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сквирської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, нарахування невиплаченої вихідної допомоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження видане Сквирською районною державною адміністрацією Київської області «Про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області» № 103-к від 12.07.2019 року.

Зобов`язати Сквирську районну державну адміністрацію Київської області видати нове розпорядження «Про припинення повноважень голови Сквирської районної державної адміністрації Київської області» з урахуванням ст. 44 Кодексу законів про працю України та п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Сквирську районну державну адміністрацію Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену вихідну допомогу згідно ст. 44 Кодексу законів про працю України, в розмірах встановлених для осіб звільнених за п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Сквирський районний суд Київської області.

Суддя: О.М. Коваленко