Справа № 200/11461/20-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р. Справа№200/11461/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідача, управління), з урахуванням уточненої позовної заяви, про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 03 серпня 2020 року № 114 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пільгового стажу роботи в ДП «Артемвугілля» за періоди гірничої роботи з повним робочим днем під землею з 01 січня 1986 року по 26 червня 1986 року підземним електрослюсарем 3 розряду, з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року та загального страхового стажу за час підприємницькою діяльності за який сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування враховуючи висновки суду.

В обґрунтування позову зазначено, що 30 липня 2020 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Рішенням відповідача від 03 серпня 2020 року № 144 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу роботи.

Вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового стажу період роботи в ДП «Артемвугілля» за періоди гірничої роботи з повним робочим днем під землею з 01 січня 1986 року по 26 червня 1986 року підземним електрослюсарем 3 розряду, з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року та до загального страхового стажу час зайняття підприємницькою діяльністю за який сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року відкрито провадження справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

12 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що 30 липня 2020 року позивач звернувся до управління із заявою № 6993 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До пільгового стажу за Списком № 1 позивача не зараховано період його роботи з 01 січня 1986 року по 26 червня 1986 року та з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року згідно довідки, виданої ДП «Артемвугілля».

До страхового стажу позивача не зараховано період здійснення ним підприємницької діяльності з жовтня 1998 року по грудень 1998 року та з квітня 1999 року по червень 1999 року у зв`язку із відсутністю довідки про спосіб оподаткування фізичної особи-підприємця та період з липня 2013 року по червень 2014 року у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

Ухвалою суду від 14 січня 2021 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

02 лютого 2021 року підготовче засідання було відкладено.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року відкладено підготовче засідання та продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

03 березня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява позивача, в якій він просив уточнити позовні вимоги шляхом виключення в 1 та другому 2 прохальної частини позову слів: «до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року прийнято до розгляду вказану заяву, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав клопотання про проведення судового засідання без його участі та участі позивача.

Представник відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у судове засідання не з`явився.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29 січня 2021 року представником відповідача було подано заяву про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням Верхового Суду у справі №360/3611/20.

Вирішуючи вказану заяву, суд зазначає, наступне.

Ухвалою Верхового Суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20 за позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним і скасування рішення.

Відповідно до вказаної ухвали у всіх адміністративних справах, на підставі матеріалів яких відкрито провадження у зразковій справі:

- позивачі є особами, які після ухвалення 23.01.2020 Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) звернулись за призначенням пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки вказані норми із зазначеними змінами визнані неконституційними;

- відповідачами є один і той самий суб`єкт владних повноважень - територіальні органи Пенсійного фонду України, уповноважені на вирішення питання про призначення пенсії;

- спірні відносини стосуються набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах позивачами, що досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», після набрання чинності Законом України» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;

- позивачами у цих справах заявлено аналогічні позовні вимоги (визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо призначення пенсії статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Втім, як вбачається з матеріалів уточненої позовної заяви, позивачем до суд подано уточнену позовну заяву шляхом виключення в 1 та другому 2 прохальної частини позову слів: «до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням уточнених позовних вимог, вказана справа не є типовою.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням Верхового Суду у справі №360/3611/20.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 30 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 6993 про призначення пенсії за віком.

До заяви було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, військовий квиток, диплом, довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремих категорій працівників від 18 березня 2019 року № 1803/01, наказ про атестацію робочих місць від 18 вересня 1996 року № 658.

Рішенням від 3 серпня 2020 року № 144 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до положень ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 1.

Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період здійснення ним підприємницької діяльності з жовтня 1998 року по грудень 1998 року, з квітня 1999 року по червень 1999 року у зв`язку із ненаданням довідки про спосіб оподаткування фізичної особи підприємця та з липня 2013 року по червень 2014 року у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

До пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи позивача з 1 січня 1986 року по 26 серпня 1986 року та з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року у зв`язку із тим, що довідку про підтвердження пільгового стажу роботи в СП «Шахта ім. Леніна» ДП «Артемвугілля» засвідчені штампом та печаткою ДП «Артемвугілля» , розташованого за адресою: м. Святогірськ, вул. Куйбишева, буд. 66, яке є зберігачем архіву СП «Шахта ім. В.І. Леніна».

У наказах про атестацію робочих місць за умовами праці по ДП «Артемвугілля» вказано, що вони знаходяться за юридичною адресою: м. Горлівка.

У зв`язку із тим, що довідки, видані перереєстрованим підприємством на підставі документів, які знаходяться на території, не підконтрольній українській владі, підлягають перевірці з урахуванням пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зарахування пільгового стажу позивача здійснено на підставі даних з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Спірним питанням у даній справі є правомірність рішення управління, зокрема в частині не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 1 січня 1986 року по 26 серпня 1986 року та з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року та до загального страхового стажу за час підприємницької діяльності, за який сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Відповідно до ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).

Відповідно до п. 1 Порядку № 383 згідно з пунктом другим Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 36-2003-п ) (далі - Список N 1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 36-2003-п ) (далі - Список N 2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ) за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ).

Цей Порядок регулює застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 36-2003-п ) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками ( 36-2003-п ), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

З аналізу наведених положень, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. Проте, у разі відсутності трудової книжки або записів у ній, які визначають право на призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, характер та тривалість роботи, необхідно надавати уточнюючи довідки підприємства. Крім того, необхідною умовою підтвердження стажу роботи зі шкідливим та важкими умовами праці є надання виписки із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

Як вбачається зі спірного рішення, підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів його роботи на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» слугувало не врахування відповідачем наданої позивачем довідки.

Разом з цим, щодо спірних періодів роботи трудова книжка позивача містить наступні записи:

- 01 вересня 1982 по 11 січня 1986 року навчання в ПТУ № 25 м. Горлівка;

- 14 січня 1986 року прийнятий електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею;

- 26 червня 1986 року звільнений у зв`язку із призовом до лав Радянської Армії;

- 05 липня 1993 року прийнятий прохідником з повним робочим днем під землею;

- 08 липня 1994 року звільнений за ст. 38 КЗпП;

Суд зазначає, що наведені записи містять інформацію про характер виконуваної роботи та про зайнятість працівника на вказаних роботах повний робочий день. Крім того, професії електрослюсаря підземного та прохідника віднесено до Списку №1, які були чинні на період роботи позивача.

Враховуючи наведене, право позивача на зарахування періодів роботи з 14 січня 1986 року по 26 червня 1986 року та з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року до пільгового стажу, підтверджено записами у трудовій книжці, що виключає необхідність надання уточнюючих довідок, та, як наслідок свідчить про протиправність наведених у спірному рішенні підстав для не зарахування цих періодів роботи.

Щодо зарахування періоду роботи позивача з 01 січня 1986 року по 13 січня 1986 року включно до пільгового стажу за Списком № 1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 01 вересня 1982 року по 11 січня 1986 року навчався в ПТУ № 25 м. Горлівки за спеціальністю «електрослюсар підземний» (з умінням виконувати роботу машиніста гірничих виїмкових робіт).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, останній почав свою трудову діяльність на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» з 14 січня 1986 року.

Втім, відповідно до довідки ДП «Артемвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідний записів у ній від 18 березня 2019 року № 1803/01, позивач працював повний робочий день на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» і за період з 01 січня 1986 року по 26 червня 1986 року виконував гірничі роботи під землею за професією «підземний електрослюсар на ділянці шахтного транспорту».

Як вже зазначалось судом раніше, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року в адміністративній справі № 302/109/17-а.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зарахування періоду роботи позивача на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» з 01 січня 1986 року по 13 січня 1986 року включно у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею до пільгового стажу роботи за Списком № 1 задоволенню не підлягають, оскільки записами у трудовій книжці підтверджено те, що початок роботи позивача на вказаному підприємстві датований 14 січня 1986 року.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що зарахування періоду навчання позивача до пільгового стажу за Списком № 1 не є спірним в даній справі, а тому не оцінюється судом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням до загального страхового стажу за час підприємницької діяльності за який позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі спірного рішення, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з жовтня 1998 року по грудень 1998 року, з квітня 1999 року по червень 1999 року у зв`язку із ненаданням довідки про спосіб оподаткування фізичної особи підприємця та з липня 2013 року по червень 2014 року у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

При цьому суд зауважує, що вказане рішення не містить відомостей та підстав щодо не зарахування будь-яких інших періодів підприємницької діяльності, ніж тих, що наведені судом вище.

Суд зазначає, що записи щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності у його трудовій книжці відсутні.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону№1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до пункту 2.1 вказаного Порядку, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Таким чином, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2018 року (справа № 643/20104/15-а).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 03 лютого 1995 року по 22 серпня 2014 року здійснював підприємницьку діяльність та перебував на обліку у Горлівській ОДПІ як платник єдиного внеску.

У відповідності до витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з жовтня 1998 року по грудень 1998 року включно та з квітня 1999 року по червень 1999 року включно позивачем здійснювалась сплата страхових внесків, що свідчить про протиправність рішення управління щодо не зарахування до страхового стажу вказаних періодів.

У період з липня 2013 року по червень 2014 року відомості щодо сплати позивачем страхових внесків відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), позивачем під час здійснення ним підприємницької діяльності сплачувались страхові внески за періоди: січень 2004 року грудень 2004 року, лютий 2005 року, квітень 2005 року грудень 2005 року, січень 2006 року грудень 2006 року, січень 2007 року грудень 2007 року, січень 2008 року грудень 2008 року, що свідчить про наявність права на зарахування таких періодів до страхового стажу позивача.

Доказів сплати страхових внесків під час здійснення позивачем підприємницької діяльності за інші періоди, матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність рішення управління про відмову у призначенні пенсії позивачу, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене та те, що встановлено відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 січня 1986 року по 13 січня 1986 року включно, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги шляхом скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його пільгового стажу періоди роботи з 14 січня 1986 року по 26 червня 1986 року, з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року та до страхового стажу час підприємницької діяльності, за який позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 7054 від 07 грудня 2020 року, судові витрати у розмірі 756, 72 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 серпня 2020 року № 144 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька обл., Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 30 липня 2020 року № 6993 про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його пільгового стажу періоди роботи з 14 січня 1986 року по 26 червня 1986 року, з 05 липня 1993 року по 08 липня 1994 року та до страхового стажу час підприємницької діяльності, за який ОСОБА_1 сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька обл., Бахмут, вул. Миру, буд. 35, ) на корить ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 756,72 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 24 березня 2021 року.

Повний текст рішення складено 31 березня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко