Справа № 640/21082/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ № 640/21082/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна»
до Київської міської митниці ДФС
провизнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, 1, код ЄДР: 37311013) (далі - ТОВ «Світ інструменту Україна», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, код ЄДР: 39422888) (далі - КММ ДФС, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС від 16.04.2019 №UA100000/2019/300083/2.

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що 15.04.2019 товариством з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» подано в електронному вигляді митну декларацію форми МД-2 №UA100130/2019/221169 на товари за 54 позиціями з визначенням митної вартості товарів за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

За доводами позивача, 16.04.2019 КММ ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100130/2019/221169, яким митна вартість відкоригована вибірково щодо наступних позицій задекларованих товарів:

1. вироби з вулканізованої гуми, не для медичного використання (товар 5/1);

2. рукавички трикотажні спеціальні покриті гумою для садових робіт (товар 7/1);

3. готові текстильні вироби з синтетичних матеріалів, не медичного використання (товар №8/1);

4. інструменти ручні. Граблі віялові 22 зуба без держка розсувні (товар 13/1);

5. інструменти ручні. Сокири (товар 14/1);

6. інструменти ручні, молотки. Молот слюсарний 1500 г (товар 23/1);

7. інструменти ручні, молотки та кувалди. Молот слюсарний 1500 г (товар 23/1);

8. інструменти ручні цементувальників, штукатурів, бетонників і малярів (товар 28/1);

9. інструменти ручні, в іншому місці не зазначені. Гвоздодер 300 мм (товар №29/1);

10. інструменти ручні, в іншому місці не зазначені. Лом-гвоздодер (товар №30/1);

11. інструменти для пробивання отворів у цегляній кладці. Коронка в зборі (товар №32/1);

12. інструменти змінні (насадки) для ручного інструменту. Піка (товар №36/1);

13. скоби у блоках з недорогоцінних металів (товар №37/1);

14. механічні пристрої не електричні, не електронні для розбризкування та розпилення рідких речовин, розпилення стиснутого повітря (товар №42/1);

15. механічні пристосування для підключення шланга для поливу в садівництві. Набір для підключення шланга (товар №43/1);

16. підіймачі для підіймання транспортних засобів (товар №45/1);

17. проводи ізольовані, кабелі та інші провідники електричні для напруги не більш як 1000В, оснащені з`єднувальними пристроями (товар №47/1).

Позивач вказує на те, що спірним рішенням збільшено ціну товару з 469 085,37 грн. до 26 352,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату складання спірного рішення - 26,71387 грн. за 1 долар США становить 703 971,91 грн., тобто збільшено вартість товару на 234 886,54 грн.

Також, позивач зазначає, що не погоджується із підставами коригування митної вартості товарів зазначених в п. 33 рішення від 16.04.2019 №UA100000/2019/300083/2, та зазначає наступне:

- пунктом 5 контракту від 28.04.2011 №CH-MIU/28/0411 передбачені умови оплати як «покупатель осуществляет оплату следующим образом: 100% стоимости отправленной партии товаров должны быть оплачены в течении 30 календарных дней после отгрузки…», в комерційному інвойсі від 25.02.2019 №19-0145-К137 зазначено «100% стоимости отправленной партии товаров должны быть оплачены в течении 180 календарных дней после отгрузки…», а відтак відсутня об`єктивна, документально підтверджена інформація щодо ціни, що сплачена або підлягає сплаті за товар, що оцінюється.

Однак, позивач зазначає, що товариством було надано відповідачу додаткову угоду до контракту від 28.02.2014 №4, п. 5 якої визначено, що «оплата за товар происходит в один этап: 100% стоимости отправленной партии товаров должны быть оплачены в течении 180 календарных дней после отгрузки, подтвержденной копиями отгрузочных документов, а именно международной морской накладной (коносаментом) выписанной на имя покупателя». Відвантаження продукції було здійснено 14.04.2019, згідно коносаменту WMS19020300, відтак враховуючи умови додаткової угоди, на момент декларування товару - 15.04.2019, строк для оплати товару не настав, а тому були відсутні розбіжності між відомостями, зазначеними в контракті та комерційному інвойсі, а інформація щодо ціни, яка підлягає сплаті була документально підтверджена товариством;

- декларантом не виконані вимоги, визначені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме, не надано інформацію про проведення страхування товару та чи включені витрати на страхування до ціни товару.

Однак, позивач стверджує, що товариством була надана довідка від 04.04.2019 №SIEV0001973, видана ТОВ «ДСВ Логістика», згідно з якою страхування вантажу не проводилось, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

- декларантом надано для підтвердження витрат на транспортування довідку про транспортні витрати та договір на перевезення, проте зазначений договір наданий в такій якості, що позбавляє працівників митного органо можливості перевірки достовірності та об`єктивності наданого документу.

Однак, позивач не погоджується із вказаними твердженнями відповідача, та наголошує на тому, що наданий договір транспортно-експедиторського обслуговування від 13.12.2013 №SC-676 був належної якості.

За твердженнями позивача, на підтвердження складової митної вартості товару як ціна товару, декларантом було надано митному органу копії наступних документів: контракт від 28.04.2011 №CH-MIU/28/0411, комерційний інвойс від 25.02.2019 №19-0145-К137, специфікацію до контракту, договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676, довідку ТОВ «ДСВ Логістика» про вартість перевезення до митного кордону України вих. №SIEV0001973 від 04.04.2019.

Також, позивач зазначив, що на запит відповідача товариством було подано додаткові документи, такі як: прайс-лист виробника, копії митних декларацій країни відправлення товарів, банківських платіжних документів щодо оплати попередніх партій товарів та повторно надано договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676.

Позивач вказує про те, що відповідачем безпідставно не прийнято платіжні доручення на попередні поставки через відсутність на них дати, підпису та печатки, оскільки такі платіжні доручення сформовані внаслідок електронних розрахунків, а тому були завірені електронним цифровим підписом уповноваженою особою позивача, який не відображається на паперовому носії, що відповідає вимогам п. 10.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22.

Так, позивач стверджує, що зазначені вище платіжні доручення були виконані, що підтверджується виписками по банківському рахунку, та підтверджують оплату товарів за попередні поставки за цінами виробника на підставі того ж самого контракту контракт від 28.04.2011 №CH-MIU/28/0411.

За твердженнями позивача, при поданні митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості товарів було подано документи, що підтверджують складові митної вартості та правомірно застосовано основний метод визначення митної вартості товару, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України - за ціною договору, яка підтверджувалась документами, доданими до митної декларації, а відтак підстави для застосування інших методів у відповідача були відсутні.

Підсумовуючи викладене позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач надіслав відзив на адміністративний позов.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що під час здійснення контролю митної вартості за митною декларацією від 15.04.2019 №UA100130/2019/221169 на виконання положень ст. 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України та за результатами розгляду поданих разом з митними деклараціями документів встановлено, що документи які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач стверджує, що пунктом 5 контракту від 28.04.2011 №CH-MIU/28/0411 передбачені умови оплати як «покупатель осуществляет оплату следующим образом: 100% стоимости отправленной партии товаров должны быть оплачены в течении 30 календарных дней после отгрузки…», в комерційному інвойсі від 25.02.2019 №19-0145-К137 зазначено «100% стоимости отправленной партии товаров должны быть оплачены в течении 180 календарных дней после отгрузки…», а відтак відсутня об`єктивна, документально підтверджена інформація щодо ціни, що сплачена або підлягає сплаті за товар, що оцінюється.

Відповідач звертає увагу суду на те, що при проведенні митного оформлення за МД №UA100130/2019/221169 автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано (далі АСАУР) декілька критеріїв ризику по даній МД за кодами, зокрема такі форми митного контролю:

105-2: контроль правильності визначення митної вартості товарів, з коментарем: наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству. Необхідно посилити контроль правильності визначення митної власності. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару. По наступних товарах можливе заниження митної вартості товарів. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу ДФС України від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України.

106-2: витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, з коментарем: по наступних товарах можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу ДФС України від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України.

117-2: здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості, з коментарем: по наступних товарах можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу ДФС України від 11.09.2015 №689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідач стверджує, що в порушення вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України позивачем не надано інформації чи проводилось страхування товару та чи включені такі витрати до ціни товару.

За твердженнями відповідача, на виконання приписів ч. 2 , ч. 3 та ч. 6 ст. 53 та ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження митної вартості, а саме:

1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

4) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

6) виписку з бухгалтерської документації;

7) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

8) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів;

9) копію митної декларації країни відправлення;

10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

11) за власним бажанням подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Відповідач зазначає, що на виконання вказаного запиту, для підтвердження заявленої митної вартості, декларантом надано: прайс-лист, копії митних декларацій країни відправлення товарів, договорів на перевезення, рахунок на оплату послуг з перевезення, банківські платіжні документи щодо оплати попередніх партій товарів, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, проте вказані документи не можуть бути підставою для підтвердження митної вартості, з огляду на наступне:

- цінова інформація, що міститься у прайс-листі - однакова для різних умов поставки, а тому прайс-лист не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів;

- банківські платіжні документи щодо оплати попередніх партій товарів оформлені без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22, а саме на платіжних документах відсутні дати, підписи та відбитки штампу банку;

- висновки про вартісні характеристики товару видані на попередні поставки, а тому не стосуються даної партії товару.

Також, відповідач зазначив, що від подання додаткових документів декларант відмовся.

Відповідач стверджує, що при наданні документів до митного оформлення декларантом не підтверджено митну вартість товару, Київською міською митницею ДФС визначено митну вартість з використанням розумних засобів, сумісних із принципами угоди і ст. VII ГАТТ 1994 року та на основі даних, наявних у митного органу.

Відтак відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідь позивача на відзив відповідача.

Позивач у відповіді на відзив зазначив ті самі ж пояснення, що у позовній заяві стосовно розбіжності ціни зазначеної в контракті та в інвойсі, а також щодо страхування вантажу та щодо правильності оформлення банківських платіжних документів щодо оплати попередніх партій товарів.

Позивач не погоджується з посиланнями відповідача на однакову цінову інформацію у прайс-листі для різних умов поставки, оскільки прайс-лист складається виробником товару, вимог до змісту прайс-листа норми діючого законодавства України не містять, а відповідачем не зазначено, якими нормами міжнародного або національного законодавства встановлено заборону для виробника товару на визначення однакових цін на товари незалежно від умов поставки. Окрім того, ціни у прайс-листі відповідають тим, що зазначені в специфікації та комерційному інвойсі.

Позивач наголошує, що ним були подані додаткові документи, а відтак твердження відповідача щодо відмови у наданні додаткових документів є необґрунтованими

Процесуальні дій, вчинені у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення зазначених в ній недоліків.

В межах встановленого судом строку недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Позивач звертався з клопотанням про прискорення розгляду справи.

Встановлені судом обставини.

У даному випадку учасниками справи не заперечується та не спростовується, а матеріалами справи підтверджуються факт подання позивачем 15.04.2019 в електронному вигляді митної декларації форми МД-2 №UA100130/2019/221169 на товари за 54 позиціями з визначенням митної вартості товарів за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) та коригування митної вартості 17-ти позицій товару спірним рішенням митного органу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 статті 52 Митного кодексу України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 статті 52 Митного кодексу України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. (ч. ч. 8, 9 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шості статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (ч. 7 статті 55 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 8 вказаної статті Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 9 ст. 55 Митного кодексу України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 5-8 ст. 58 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 №599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості, яка використовується:

декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних Правил, ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил, при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (пункти 2.4, 2.5 Правил).

В даному випадку зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів (графа 33 - обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості) вбачається, що на момент митного оформлення додані до ЕМД документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до статті 53 Кодексу, містять розбіжності та не містять відомостей щодо числових значень складових митної вартості.

Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів.

За правилами ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до положень Правил № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Також відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 р. №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Щодо тверджень відповідача про те, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять відомостей щодо числових значень складових митної вартості, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України декларантом подано до декларації документи, які підтверджують заявлену митну вартість, а саме: контракт №CH-MIU/28/0411 від 28.04.2011 з додатковими угодами; специфікація №19-0145-К137 від 25.02.2019; комерційний інвойс №19-0145-К137 від 25.02.2019; коносамент №WMS19020300; договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 13.12.2013 №SC-676; рахунок на оплату морського перевезення від 04.04.2019 №2650; довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 04.04.2019 вих. №SIEV0001973.

Подані документи містять встановлені законодавством України обов`язкові реквізити, містять інформацію щодо договірної ціни товару/послуг та не мають розбіжностей чи ознак підробок.

Доводи відповідача про розбіжність в умовах оплати товару не відповідають дійсності, оскільки декларантом було додано до декларації додаткову угоду № 4 від 28.02.2014 до контракту №CH-MIU/28/0411 від 28.04.2011, якою сторони змінили строк оплати товару з 30 календарних днів на 180 календарних днів після відвантаження, тому в комерційному інвойсі №19-0145-К137 від 25.02.2019 правомірно зазначено новий узгоджений сторонами строк оплати у 180 календарних днів. Отже, твердження митного органу про відсутність об`єктивної, документально підтвердженої інформації щодо ціни що сплачена, або підлягає сплаті за товар що оцінюється, необґрунтовані.

Також не відповідає дійсності вказівка у повідомленні митного органу про неподання декларантом інформації про страхування товару та про включення витрат зі страхування до ціни товару.

Відповідачем не враховано, що п. 10 контракту містить застереження про здійснення страхування вантажу позивачем як покупцем на власний розсуд, а також те, що відповідно до п. 1.1 контракту поставка здійснювалась на умовах FOB Інкотермс-2000, які не передбачають обов`язків покупця по страхуванню товару (т.1 а.с. 46-53).

Крім того, у доданій до декларації довідці про вартість перевезення до митного кордону України від 04.04.2019 вих. №SIEV0001973 зазначено, що при перевезенні контейнеру 1х40НС №HLXU8010389 за коносаментом №WMS19020300, з порту Ningbo (China) до митного кордону України зазначено, що страхування вантажу не проводилось, у зв`язку з чим відповідач необґрунтовано зазначив про невиконання декларантом положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (т.1 а.с. 108).

Отже, відомості наданих документів повністю узгоджуються між собою, містять інформацію щодо ціни товарів та щодо числових значень складових митної вартості.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для витребування у позивача додаткових документів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується із обов`язковою для врахування практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 04.04.2018 по справі №826/27058/15 (№К/9901/35148/18).

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано на вимогу митного органу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, які не були враховані відповідачем при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Так, відповідачем були відхилені платіжні доручення про оплату товару за попередніми поставками за цим же контрактом та за тими ж цінами, з підстав недотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкової рахунку в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитки штампу банку.

Водночас відповідачем не було враховано, що подані позивачем платіжні доручення були сформовані внаслідок електронних розрахунків, і відповідно до п. 10.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, були завірені електронним цифровим підписом уповноваженої особи позивача, який не відображається на паперовому носії.

Крім того, факт виконання вказаних платіжних доручень підтверджується випискою АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. Києві по банківському рахунку позивача за 03.12.2018.

Також, в рішенні про коригування відповідач зазначив про надання декларантом договору транспортно-експедиторського обслуговування від 13.12.2013 №SC-676 неналежної якості.

Разом з тим, позивач заперечує даний факт, та стверджує про те, що ним було надано митному органу зазначений договір належної якості.

Із матеріалів справи вбачається, що до декларації було надано договір на транспортно-експедиторське обслуговування 13.12.2013 №SC-676, довідку ТОВ «ДСВ Логістика» про вартість перевезення до митного кордону України та рахунок на оплату за послуги з морського перевезення від 04.04.2019 №2650, згідно коносаменту №WMS19020300 (т.1 а.с. 103-109).

Відповідно до п. 4.2 договору на транспортно-експедиторське обслуговування перелік і вартість послуг, а також ставки/розміри витрат Експедитора, що пов`язані з наданням послуг та підлягають компенсації Замовником, вказуються в рахунках Експедитора.

Згідно Розділу III Графа 20 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, в тому числі рахунок-фактура від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Із зазначеного вбачається, що рахунок на оплату є належним документом, що підтверджує транспортні витрати як складову митної вартості відповідно до п. 4.2 договору на транспортно-експедиторське обслуговування та Розділу III Графа 20 наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, а отже митним органом безпідставно зазначено про не підтвердження декларантом вартості транспортування як складової митної вартості товару.

Щодо зазначення відповідачем про ненадання позивачем відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості в частині ненадання страхового полісу та посилання на невиконання умов, визначених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідачем не враховано, що п. 10.1 контракту містить застереження про здійснення страхування вантажу позивачем як покупцем на власний розсуд, а також те, що відповідно до п. 1.1 контракту поставка здійснювалась на умовах FOB Інкотермс-2000, які не передбачають обов`язків покупця по страхуванню товару.

Крім того, у доданій до декларації довідці про вартість перевезення до митного кордону України від 04.04.2019 вих. №SIEV0001973 зазначено, що при перевезенні контейнеру 1х40НС №HLXU8010389 за коносаментом №WMS19020300, з порту Ningbo (China) до митного кордону України зазначено, що страхування вантажу не проводилось, у зв`язку з чим відповідач необґрунтовано зазначив про невиконання декларантом положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

У зв`язку з викладеним відповідач необґрунтовано зазначив про невиконання декларантом положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Щодо неприйняття відповідачем прайс-листа виробника через те, що цінова інформація, що міститься у прайс-листі, однакова для різних умов поставки, суд зазначає, що чинним законодавством України не визначено вимоги до прайс-листа закордонного постачальника, вимогу щодо зазначення контактної інформації, а також те, що для різних умов поставки повинні бути різні ціни на товари.

Отже, відхилення прайс-листа з зазначених підстав суд вважає безпідставним.

Крім того, судом встановлено, що зазначені у митній декларації відомості були підтверджені належними і достатніми документами за переліком, передбаченим ст. 53 Митного кодексу України.

Тобто, у митного органу не було підстав для витребування від декларанта додаткових документів для підтвердження ціни товару.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 29.05.2012 року у справі № 21-91а12 та від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Враховуючи наведене та положення статті 139 КАС України позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3523,30 грн. (пл. дор. № 5979 від 24.10.2019).

Підсумовуючи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі - як зазначено вище.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, 1, код ЄДР: 37311013) - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, код ЄДР: 39422888) від 16.04.2019 №UA100000/2019/300083/2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Стешенків, 1, код ЄДР: 37311013) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, код ЄДР: 39422888) 3523,30 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять три грн. 30 коп.) на відшкодування судового збору, сплаченого за пл. дор. № 5979 від 24.10.2019.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін