Справа № 344/16912/20
Суддя: Шамотайло О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/50/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Івано-Франківській області Масник Владислава Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, посилаючись на те, що постановою серії ЕАМ№3476437 від 25.11.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення він визнаний винним в тому, що 25.11.2020 о 10год.03хв. керуючи транспортним засобом CHERY, д.н.з. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті с. Старі Кривотули дорога Н-10 123 км зі швидкістю 73 км/год. при цьому перевищив обмеження швидкості в населеному пункті на 24 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ Tru CAM НОМЕР_2 . Відповідно до даної постанови, до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255грн. При цьому, позивач просить скасувати дану постанову про адміністративне правопорушення, на переконання позивача поліцейський виніс оскаржувану постанову без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи, позивач рухався із допустимою швидкістю, жодних доказів скоєння правопорушення не представлено, не враховано похибку вимірювання швидкості приладом Tru CAM, яка має розбіжність +/-5 або +/-3 км/год в залежності від виробництва приладу, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні допустимі та належні докази, просив позов задовольнити, постанову скасувати.

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову подав суду відзив, до якого також було долучено запис транспортного засобу позивача із зафіксованими порушеннями ПДР з приладу Tru CAM LTІ20-20 0007421, копії сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, копію свідоцтва про повірку, копію експертного висновку.

Сторони будучи повідомленими про дату, час та місце судового засідання не прибули, причини та поважність неявки суду не повідомили, однак враховуючи вимоги КАС України щодо часових меж розгляду справ, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті з постановленням рішення, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків і відповідних їм правовідносин.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ№3476437 від 25.11.2020, винесеної поліцейським 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області області Масником В.І., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 255 грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 25.11.2020 о 10год.03хв. керуючи транспортним засобом CHERY, номерний знак НОМЕР_1 в с. Старі Кривотули на дорозі Н-10 123 км. водій керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 73 км/год. при цьому перевищив обмеження швидкості в населеному пункті на 24 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ Tru CAM НОМЕР_2 , чим порушив п.12.4.ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КупАП (а.с.5).

Відповідно до п. 12.4 ПДР України визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд вважає, що твердження позивача про не вчинення ним адміністративного правопорушення є суперечливими і не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час, як зібрані в справі докази свідчать про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 N 1306 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України, як вже вказувалось вище, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач рухався в населеному пункті із швидкістю 73 км/год (запис з вимірювача швидкості Tru CAM LTІ20-20 0007421).

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до статті 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за статтею 132-1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно до статей 276, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що інспектором поліції не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за статтею 122 частиною 1 КУпАП.

Судом враховується, що вина позивача у вчиненні розглядуваного адміністративного правопорушення щодо порушення пункту 12.4 ПДР України підтверджується відеозаписом приладу Tru CAM LTІ20-20 0007421, експертним висновком, сертифікатом та свідоцтвом про повірку, які є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.11.2018 року у справі № 462/651/17.

З відеозапису здійсненого сертифікованим приладом TruCam чітко видно, що попереду автомобіля позивача відсутні інші транспортні засоби, таким чином прилад TruCam явно зафіксував швидкість саме автомобіля позивача.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, то такі не заслуговують на увагу з тих підстав, що вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлені статтею 283 КУпАП.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржена постанова серії ЕАМ№3476437 від 25.11.2020 відповідає всім передбаченим вищевказаною статтею вимогам.

Згідно до статей 276, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що працівником поліції не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за статтею 122 частиною 1 КУпАП.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд враховує, що згідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про не вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови суду не надано.

Суд зазначає, що згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач вказує, що керувався загальним правилом обмеження швидкості руху у населених пунктах та рухався із допустимою швидкістю, а зафіксована на прилад Tru CAM швидкість 73 км/год спростовує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає стягнення у випадку перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, в постанові ж вказано, що швидкість перевищена на 24 км /год (73км/год-24 км/год=49 км/год). Однак таке твердження є помилковим, адже в населених пунктах встановлено обмеження швидкості у 50 км/год, а зафіксована на приладі Tru CAM швидкість позивача складає 73 км/год. (73 км/год-50 км/год=23 км/год), тобто перевищення встановленого обмеження швидкості руху позивачем складає 23 км/год., а адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів передбачена починаючи з такого перевищення більш як на 20км/год.

Тому, є необґрунтованими доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме у вчиненні порушень вимог ПДР України.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ№3476437 від 25.11.2020 винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 1 статті 122 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність постанови серії ЕАМ№3476437 від 25.11.2020 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАПта накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Розбіжність у вимірах швидкості навіть в 2 км/год (що є максимально допустимою похибкою при вимірюванні швидкості в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год ) чи в сторону зменшення, чи в сторону збільшення в даному конкретному випадку не впливають на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення, і навіть при застосуванні цієї розбіжності в сторону зменшення (73 км/год-2 км/год=71 км/год) все одно свідчать про перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Вказане свідчить про те, що позивач, як водій транспортного засобу, проігнорував вимоги Правил дорожнього руху України в частині обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті, чим свідомо наразив на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху, які мали право розраховувати на те, що позивач, як учасник дорожнього руху, виконує ці Правила, а не вчиняє дії, які можуть ускладнювати дорожній рух та створювати загрозу безпеці для інших учасників дорожнього руху.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕАМ№3476437від 25.11.2020 не підлягає до скасування, є складена повноважною особою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, а приймаючи спірну постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

На підставі викладеного, відповідно до ч.1 ст.122, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора УПП в Івано-Франківській області Масник Владислава Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя О.В. Шамотайло