Справа № П/320/28/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року м. Київ №П/320/28/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Департаменту захисту економіки Національної поліції України Національної поліції України
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України «По особовому складу» за №83о/с від 28 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 березня 2019 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, розпочато підготовку справи до судового розгляду, вирішено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Враховуючи положення частини першої статті 25, пункту 3 частини першої, частин шостої, восьмої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року адміністративну справу передано за підсудністю Окружному адміністративному суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року адміністративну справу №320/28/20 прийнято до провадження, вирішено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року задоволено заяву позивача про збільшення позовних вимог і залучено в якості співвідповідача по справі Національну поліцію України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду останньої по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, які мотивовані зокрема тим, що оскаржуваним наказом відповідача до позивача протиправно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у зв`язку із порушенням службової дисципліни, в той час як він перебував на лікуванні, що є порушенням трудового законодавства, а саме частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Натомість, за доводами відповідача та співвідповідача, викладених у поданих ними відзивах, прийняттю спірного наказу про звільнення позивача передувало проведення службового розслідування, згідно матеріалів якого тривала відсутність позивача на робочому місці через його перебування на лікарняному не була підтверджена документально, а неможливість встановлення із ним зв`язку та отримання будь-яких пояснень чи відомостей про місце перебування, слугували на користь висновку про недотримання позивачем службової дисципліни, яка полягала у порушенні вимог Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Правил етичної поведінки поліцейських і Порядку формування та ведення особових справ поліцейських.

Тобто, неналежне виконання позивачем службових обов`язків, що виразилось у недотриманні вимог відповідних нормативно-правових актів, мало наслідком винесення відповідачем правомірного наказу, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення та заперечення сторін, судом встановлено наступне.

З викладених відповідачем та співвідповідачем обставин вбачається, що на посаду начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_1 призначено 10 лютого 2017 року.

18 вересня 2018 року до ДЗЕ НПУ надійшла інформаційна довідка начальника управління захисту економіки в місті Києві ДЗЕ НПУ ОСОБА_11 від 17 вересня 2018 року за №5157/39/125/01-18 про невихід позивача з 29 липня 2018 року без поважних причин на службу.

З метою встановлення обставин зазначеного факту, а також з`ясування причин і умов, що сприяли вчиненню такого проступку, наказом ДЗЕ від 19 вересня 2018 року №957 призначено та проведено службове розслідування по факту не виходу на службу ОСОБА_1 з 29 липня 2018 року.

За результатами вказаного розслідування встановлено, що начальник міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ підполковник поліції ОСОБА_1 відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 19 липня 2018 року №022128, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» з 19 липня по 28 липня 2018 року перебував на лікарняному і мав приступити до служби з 29 липня 2018 року, однак за місцем проходження служби не з`явився.

Як зазначено співвідповідачем, було прийнято рішення, що питання щодо правомірності дій ОСОБА_1 та доцільності подальшого проходження ним служби в підрозділах Національної поліції України буде вирішено після його виходу з лікарняного.

Починаючи з 30 липня 2018 року задля встановлення факту перебування ОСОБА_1 на лікуванні у медичних закладах до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву», Центрального госпіталю МВС України, Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації та Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району міста Києва відповідачем надсилались запити, копії яких наявні в матеріалах справи.

Зокрема, згідно відповіді Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» на запит відповідача, ОСОБА_1 з 29 серпня 2018 року по 14 вересня 2018 року перебував на амбулаторному лікуванні.

Відповідачем вказано, що у подальшому, починаючи з 19 вересня 2018 року працівниками відділу організації роботи, моніторингу та контролю УЗЕ у місті Києві вживались заходи з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 , які не принесли позитивного результату. У тому числі, 26 вересня 2018 року здійснено телефонний дзвінок колишньому працівнику УЗЕ, рідному брату ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який повідомив, що його брат ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, а тому не може прибути для надання пояснень і самі лікарняні листи надасть лише після виходу на службу.

За висновком службового розслідування від 06 жовтня 2018 року комісійно підтверджується відсутність позивача на робочому місці з 24 вересня по 10 жовтня 2018 року згідно складених актів про відсутність на робочому місці без поважних причин ОСОБА_1 .

Також, у ході проведення службового розслідування опитано т.в.о. начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ майора поліції ОСОБА_10., який повідомив, що за період з 27 липня 2018 року по 26 вересня 2018 року начальник вказаного відділу ОСОБА_1 на службі відсутній та про причину відсутності не повідомляє, а належний останньому телефон стільникового зв`язку відключений, що не уможливлює з`ясувати причину його відсутності.

Опитаний заступник начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у місті Києві ДЗЕ НПУ майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що з ОСОБА_1 останній раз спілкувався у телефонному режимі 02 серпня 2018 року, який повідомив про своє перебування на лікуванні, а місцеперебування ОСОБА_1 станом на час надання пояснень йому невідоме.

Відповідно, за результатами службового розслідування встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_1 відсутній на робочому місці з 30 липня 2018 року, будь-яких повідомлень про причини відсутності на роботі та пояснень з цього приводу безпосередньому керівнику не надав. Разом із цим, достовірно підтвердити факт безпідставного невиходу на службу ОСОБА_1 у ході даного службового розслідування не вдалося через відсутність оригіналів лікарняних листів та неможливість опитати останнього у зв`язку з його відсутністю за місцем реєстрації (проживання).

З урахуванням викладеного, службове розслідування за фактом невиходу позивача у період з 29 липня 2018 року по 05 жовтня 2018 року було припинено та вирішено прийняти остаточне рішення щодо правомірності такої відсутності після його виходу на службу.

В подальшому до ДЗЕ НПУ надійшла доповідна записка начальника управління захисту економіки в місті Києві ДЗЕ НПУ ОСОБА_11 від 24 січня 2019 року за №546/39/125/01-109 про те, що ОСОБА_1 з 30 липня 2018 року на службу не виходив, у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», підпункту 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських - не поінформував безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді, не повідомив безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміну місця проживання (реєстрації).

За вказаними фактами наказом НПУ від 28 січня 2019 року №98 призначено службове розслідування, в ході проведення якого встановлено, що ОСОБА_1 з часу проведення відносно нього попереднього службового розслідування до 24 січня 2019 року на службу не повернувся та в порушення вимог вищезазначених норм законодавства не поінформував безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Таким чином, за доводами відповідача позивач продовжував порушувати вимоги пункту 5 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який зобов`язує поліцейського вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Надалі, з метою встановлення можливого факту перебування позивача на лікуванні у медичних закладах, відповідачем починаючи з 08 жовтня 2018 року систематично надсилались запити до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву», Центрального госпіталю МВС України та Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району міста Києва - за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 , а також в інші медичні заклади міста Києва.

В ході службового розслідування, як вказано відповідачем, із вказаних медичних закладів не надійшло інформації на підтвердження перебування позивача на лікарняному з 12 листопада 2018 року по 25 листопада 2018 року та з 04 лютого 2019 року по 26 березня 2019 року.

Щодо неможливості комунікації із позивачем, відповідачем також зазначено, що працівниками відділу забезпечення діяльності управління захисту економіки в місті Києві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювались неодноразові дзвінки на належні ОСОБА_1 номери телефону стільникового зв`язку, вказані в матеріалах його особової справи, однак ОСОБА_1 змінив належні йому номери, а нові не повідомив.

Також, з метою встановлення місцезнаходження позивача, 11 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року, 08 січня 2019 року, 14 січня 2019 року старшим оперуповноваженим в ОВС УЗЕ у місті Києві ОСОБА_6 здійснювались телефонні дзвінки колишньому працівнику УЗЕ у місті Києві ОСОБА_2 (рідному брату ОСОБА_1 ), який відмовився повідомляти про місцеперебування ОСОБА_1

17 грудня 2018 року працівниками УЗЕ у місті Києві ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснено виїзд за адресою, зазначеною ОСОБА_1 в особисто заповненій анкеті, яка знаходиться в його особовій справі, як місце реєстрації та проживання, але за вказаною адресою ОСОБА_1 або його близькі родичі були відсутні. При цьому, опитаній сусід позивача повідомив, що ОСОБА_1 упродовж тривалого часу за даною адресою не проживає.

Як наслідок, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 5 Розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, що виразилось у неповідомленні у 5-денний термін безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміну місця проживання (реєстрації).

Також, відповідачем вказано на порушення позивачем вимог пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який зобов`язує поліцейського утримуватись від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, оскільки він уникав зустрічей із працівниками відділу забезпечення діяльності УЗЕ у місті Києві та що унеможливлювало здійснити вручення йому направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи з метою встановлення його придатності до подальшої служби в підрозділах Національної поліції України.

Задля забезпечення ОСОБА_1 права на захист у ході службового розслідування, відповідно до вимог частини шостої статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України на його адресу проживання, зазначений в особовій справі, неодноразово надсилались рекомендованими листами письмові виклики для надання пояснень, однак у призначений час позивач не з`являвся та про причини неприбуття не повідомляв, а надіслані виклики повертались на зворотну адресу в зв`язку з неможливістю їх вручення адресату.

Разом з тим, співвідповідачем зазначено, що згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району міста Києва від 08 лютого 2019 року за вих. №16-12 відповідача було поінформовано про перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 08 жовтня 2018 року по 06 листопада 2018 року (листок непрацездатності АДХ №567804), з 07 листопада 2018 року по 09 листопада 2018 року (листок непрацездатності АДХ №568543 продовження листка непрацездатності АДХ №567804).

В той же час, згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва від 08 лютого 2019 року за вих. №299 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у вказаному медичну закладі з 26 листопада 2018 року по 01 лютого 2019 року (листки непрацездатності АДХ №462780, 341478 - продовження попереднього). При цьому, у вказаному листі зазначалося про закриття листка непрацездатності №341478 з приміткою: «приступати до роботи 02.02.2019».

Однак, 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 на службу не вийшов та про причину невиходу в установленому порядку керівництво УЗЕ у місті Києві належним чином не поінформував.

Відсутність позивача на робочому місці підтверджується відповідними актами, що складалися кожного робочого дня у період з 08 жовтня 2018 року до 26 березня 2019 року.

Оскільки на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 був відсутній на службі більше 210 днів, відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС 13 лютого 2019 року рекомендованим листом за вих. №1279/39/125/03-19 відповідачем на адресу позивача, зазначеній в особовій справі, надіслано направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи для визначення його придатності до подальшої служби.

Встановлено, що лист від 13 лютого 2019 року за вих. №1279/39/125/03-19 за трек-номером відправлення 051 значився неврученим адресату під час доставки та 14 березня 2019 року відділенням поштового зв`язку №215 повернутий на зворотну адресу через закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно, комісією з проведення службового розслідування було встановлено, що така поведінка позивача категорично суперечить вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зокрема частині першій та третій статті 1, а також Присяги на вірність Українському народові в частині дотримання Конституції і законів України, у тому числі Закону України «Про Національну поліцію України» та встановлених правил поведінки поліцейського.

Враховуючи службову характеристику ОСОБА_1 від 01 лютого 2019 року, через вчинення останнім багатьох порушень нормативних актів, неналежне недотримання службової дисципліни, яка полягає у порушенні вимог підпунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», підпунктів 5, 6 частини третьої статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», підпунктів 1, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, у висновку службового розслідування від 26 березня 2019 року комісією запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Надалі, наказом відповідача від 28 березня 2019 року №285 (наказ «По особовому складу» заступника голови - начальника ДЕЗ НПУ від 28 березня 2019 року №83о/с) ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, що власне і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

На противагу позиції відповідача, з приводу протиправності винесеного відповідачем наказу про звільнення та щодо встановлених службовим розслідуванням обставин, позивачем зазначено наступне.

Так, у позовній заяві вказано, що на початку жовтня 2018 року стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, у зв`язку з чим 01 жовтня 2018 року з метою отримання медичної допомоги він звернувся до лікаря-терапевта в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Шевченківського району міста Києва.

За результатами медичного обстеження, на підставі огляду лікарем була складена медична карта амбулаторного хворого від 01 жовтня 2018 року та видано лист непрацездатності від 01 жовтня 2018 року №024374 по 05 жовтня 2018 року.

Одразу, після огляду лікарем, на виконання вимог Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, позивач повідомив про адреси свого проживання та оновлені контакті дані, зокрема і про причину своє відсутності - інспектора підрозділу кадрового забезпечення ОСОБА_8 , зателефонувавши останньому на його мобільний номер телефону.

Згодом, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району міста Києва, починаючи з 08 жовтня 2018 року по 06 листопада 2018 року, з 07 листопада 2018 року по 09 листопада 2018 року, з 12 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року, що підтверджується листками непрацездатності АДХ №№ 567804, 568543 (продовження листка №567804) та 234452 відповідно.

З метою продовження амбулаторного лікування позивач звернувся до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району міста Києва та перебував на лікуванні з 26 листопада 2018 року по 21 грудня 2018 року і з 22 грудня 2018 року по 02 лютого 2019 року, що підтверджується листками непрацездатності АДХ №№ 462780, 341478.

Через значне погіршення стану здоров`я, задля отримання невідкладної медичної допомоги 04 лютого 2019 року позивач звернувся до ДЗ «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр» МОЗ України. В результаті проведеного огляду лікарем було прийнято рішення про лікування ОСОБА_1 на стаціонарному режимі, який тривав з 04 лютого 2019 року по 23 лютого 2019 року згідно листа непрацездатності АДХ №063178.

Починаючи з 25 лютого 2019 року позивач продовжив своє лікування у стаціонарному режимі у ДУ «Національний інститут ортизіатрії і пульмонології ім. Яновського НІФіП» та перебував на такому лікуванні по 15 березня 2019 року, що підтверджується листом непрацездатності АДХ №061360.

У зв`язку з тим, що перебування на амбулаторному та стаціонарному режимах лікування у вище перелічених закладах охорони здоров`я не дали бажаного результату, 18 березня 2019 року позивач звернувся до ПП «Клініка Медіком», де після діагностування лікарем позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 19 березня 2019 року по 22 березня 2019 року, що підтверджується довідкою від 19 березня 2019 року №б/н.

25 березня 2019 року через загострення хвороби позивача, лікарем ПП «Клініка Медіком» було прийнято рішення продовжити амбулаторне лікування по 29 березня 2019 року, що підтверджується довідкою від 29 березня 2019 року №б/н.

Отже, на переконання позивача відповідач, будучи обізнаним про причини його невиходу на службу, зокрема з 29 липня 2018 року по 05 жовтня 2018 року у зв`язку з отриманими відповідями із лікувальних установ, в які надсилались запити в ході проведення службового розслідування, провів чергове службове розслідування і за висновками якого встановив порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пунктів 5, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпунктів 1, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, наслідком чого мало місце прийняття рішення від 28 березня 2019 року №83о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Однак, позивачем наголошено на тому, що фактично предметом вище вказаних службових розслідувань, які проводила дисциплінарна комісія відповідача, було встановлення причин відсутності на службі ОСОБА_1 з 08 жовтня 2018 року по 24 січня 2019 року, а відтак і вчинення членами комісії дій з приводу встановлення місця знаходження позивача, але не на предмет відповідності останнього займаній посаді, в тому числі неможливості виконання професійних обов`язків за станом здоров`я.

Відповідно, за твердженням позивача, винесення відповідачем спірного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення ОСОБА_1 прямо суперечило частині третій статті 40 Кодексу законів про працю України, яка не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу зокрема в період його тимчасової непрацездатності.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію України» від 02 липня 2015 року №580-VIII (тут і надалі - нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За частинами першою, другою статті 13 Закону №580-VIII cистему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Основні обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону №580-VIII, зокрема згідно частини першої вказаної статті поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом (частина четверта статті 18 Закону №580-VIII).

Згідно частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 77 Закону №580-VIII наведено перелік підстав, за яких поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, а саме: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Так, у відповідності до приписів статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 20018 року №2337-VIII службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, в тому числі: - бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; - знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; - поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; - безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; - вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; - утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України.

Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський має право, зокрема: - ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення; - робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; - на неупереджений розгляд скарг, поданих на його рішення, дії чи бездіяльність, а також на неупереджений розгляд поданих ним скарг, у тому числі на рішення, дії чи бездіяльність його керівників; - на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час проведення службових розслідувань.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 2 Закону №2337-VIII за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.

Згідно частини першої статті 3 Закону №2337-VIII керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний, у тому числі: - поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій; - вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності; - контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень; - у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Як зазначено в частинах першій та другій статті 4 Закону №2337-VIII наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.

Так, з матеріалів справи убачається, що на підставі наказу відповідача від 19 вересня 2018 року за №957 «При призначення та проведення службового розслідування» було проведено службове розслідування за фактом невиходу позивача на службу у період з 29 липня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, в ході якого зокрема встановлено перебування позивача на лікарняному, що в свою чергу слугувало причиною відкладення розгляду питання щодо доцільності проходження служби позивачем у підрозділах Національної поліції України.

Наказом відповідача від 28 січня 2019 року №98 «Про призначення та проведення службового розслідування» проведено чергове службове розслідування, за висновками якого (датованого 26 березня 2019 року) встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 1 частини першої статті 18 Закону №580-VIII - обов`язку професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- пункту 6 частини першої статті 18 Закону №580-VIII - обов`язку інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді;

- пункту 5 частини третьої статті 1 Закону №2337-VIII - обов`язку вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

- пункту 6 частини третьої статті 1 Закону №2337-VIII - обов`язку утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

- підпунктів 1, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, що кореспондуються із підпунктами 1, 6 частини першої статті 18 Закону №580-VIII;

- пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 травня 2016 року №377 - обов`язку поліцейського у п`ятиденний строк повідомити безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміни сімейного стану (одруження, розлучення, народження дітей тощо), місця проживання (реєстрації), отримання освіти тощо з наданням підтвердних документів.

Згідно викладених позицій відповідача та співвідповідача, на переконання останніх тривалий невихід позивача на службу, неповідомлення ним про зміну свого місця проживання, а також відмова від проходження медичної (військово-лікарської) комісії МВС на предмет його придатності до подальшої служби в поліції, разом із наявною характеристикою позивача, слугували підставами для притягнення останнього до відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (частина перша статті 12 Закону №2337-VIII).

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина перша статті 13 Закону №2337-VIII).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина друга статті 13 Закону №2337-VIII).

Частиною третьою статті 13 Закону №2337-VIII наведено вичерпний перелік видів дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, а саме: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Отже, як убачається із приписів цитованої норми Закону, зазначені види дисциплінарних стягнень вказано у порядку за зростанням до найсуворішого - звільнення із служби, що власне і було застосовано відповідачем у відношенні позивача.

Попри це, Законом №2337-VIII регламентовано, що застосуванню відповідного виду дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування - діяльності із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (частина перша статті 14 Закону №2337-VIII).

Згідно положень статті 14 Закону №2337-VIII службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Зокрема, останній затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807) (надалі - Порядок №893).

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (частина перша статті 15 Закону №2337-VIII).

Кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування (частина п`ята статті 15 Закону №2337-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону №2337-VIII порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. Зокрема, відповідне положення затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1356/32808).

Згідно частини дев`ятої статті 15 Закону №2337-VIII уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Згідно частин одинадцятої-п`ятнадцятої статті 15 Закону №2337-VIII у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Статтею 18 Закону №2337-VIII передбачено забезпечення поліцейському права на захист.

Згідно вказаної статті Закону, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Зокрема, відповідні права поліцейського кореспондуються з положеннями пункту 2 розділу IV Порядку №893, де у пункті 7 в тому числі зазначено, що відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів.

Так, згідно пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування, відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893, має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування, згідно пункту 2 розділу VI Порядку №893, є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Положеннями статті 19 Закону №2337-VIII, які кореспондуються із приписами пункту 4 розділу VI Порядку №893, визначено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються в тому числі такі відомості: - обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; - відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; - пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; - пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; - документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; - обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; - причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення; - висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; - вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

При цьому, приписами пункту 5 розділу VI Порядку №893 передбачено, що у разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування.

Також, вказаним пунктом встановлено, що у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються і запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

У разі, якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення (пункт 7 розділу VI Порядку №893).

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина третя статті 19 Закону №2337-VIII).

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина восьма статті 19 Закону №2337-VIII).

Як вбачається із висновку від 06 жовтня 2018 року, складеного відповідачем за наслідками проведеного службового розслідування на підставі наказу від 19 вересня 2018 року №957, відповідач був обізнаний про перебування позивача на амбулаторному лікуванні зокрема у період з 29 серпня 2018 року по 14 вересня 2018 року, про що вказує відповідь ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» на запит відповідача.

Також, за змістом вказаного висновку містилися пояснення заступника начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) УЗЕ у місті Києві ДЗЕ НПУ ОСОБА_12., згідно яких позивач у телефонній розмові 02 серпня 2018 року повідомляв останньому про своє перебування на лікуванні, а також пояснення брата позивача - колишнього працівника УЗЕ у місті Києві ОСОБА_2, який у телефонній розмові 26 вересня 2018 року повідомляв про перебування ОСОБА_1 на лікарняному.

У висновку від 26 березня 2019 року, складеного відповідачем за наслідками проведеного службового розслідування на підставі наказу від 27 лютого 2019 року №206, міститься посилання на те, що згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району міста Києва від 02 лютого 2019 року за вих. №16-12, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 08 жовтня 2018 року по 06 листопада 2018 року та з 07 листопада 2018 року по 09 листопада 2018 року, а згідно листа КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва від 08 лютого 2019 року за вих. №299, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі з 26 листопада 2018 року по 01 лютого 2019 року.

Таким чином, на думку суду вказане слугує на користь заперечень позивача, що відповідач був обізнаний про незадовільний стан здоров`я позивача, як причину його відсутності на робочому місці. В свою чергу, твердження відповідача про те, що дані відомості були непідтвердженими, оскільки останній не мав в наявності оригіналів листків непрацездатності, виданих відповідними лікувальними установами, суд відхиляє, оскільки відповідні докази наявні в матеріалах справи.

Також, твердження відповідача про те, що позивач допускав скоєння ним дисциплінарного проступку та задля уникнення дисциплінарної відповідальності за нього свідомо уникав зустрічей із службовими особами відповідача, суд не може взяти до уваги, оскільки останні є його суб`єктивними припущеннями та не можуть трактуватися на користь висновку про відверте ігнорування позивачем Дисциплінарного статуту Національної поліції України та правил встановлених поведінки поліцейського.

Зокрема, суд враховує заперечення відповідача щодо неповідомлення позивачем свого керівництва та кадрової служби про причини відсутності на робочому місці та поточного місця перебування, у тому числі про можливі зміни місця проживання (реєстрації), але доводи в частині того, що зазначений позивачем у позові діагноз, який спричинив його тривале лікування, не міг бути перешкодою для такого повідомлення, суд за аналогією також не може вважати належним доводом в підтвердження правомірності висновків про свідоме нівелювання позивачем встановлених вимог законодавства.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі: - обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); - безсторонньо (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Пунктом 1 розділу VII Порядку №893 передбачено, що при прийнятті рішення за результатами службового розслідування відносно поліцейського, який притягується до дисциплінарної відповідальності, уповноважений керівник визначаючи вид застосовуваного дисциплінарного стягнення повинен врахувати характер його проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби.

Відповідний обов`язок покладено частиною третьою статті 19 Закону №2337-VIII на дисциплінарну комісію.

Позаяк, за вимогами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, як зазначено вище, суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень у тому числі на предмет того, чи прийняте воно з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, суд за наявних доказів, що подані сторонами та відповідно до викладених ними заперечень, не вбачає достатніх, належним чином обґрунтованих підстав вважати, що застосовуючи до позивача найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, згідно частини третьої статті 13 Закону №2337-VIII, відповідачем було з`ясовано та взято до уваги всі обставини справи, зокрема обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, як того вимагає пункт 4 розділу VI Порядку №893, а відтак не вбачає дотримання відповідачем при прийнятті спірного рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби принципу пропорційності, що є самостійною підставою для визнання такого рішення протиправним.

На зауваження відповідача та співвідповідача про те, що за Дисциплінарним статутом Національної поліції України, який є спеціальним законодавчим актом відносно частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України, передбачено можливість виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поліцейського зі служби в поліції за відсутності останнього на службі без поважних причин, а також щодо пропущення позивачем встановленого строку на звернення до суду з приводу оскарження рішення відповідача про його звільнення зі служби, суд зазначає наступне.

Так, згідно частин третьої-шостої статті 22 Закону №2337-VIII дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

За відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

У разі якщо поліцейський, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, відмовляється від отримання витягів з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення, днем отримання витягів з наказів є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в їх отриманні чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №2337-VIII поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За доводами відповідача, на пропущення позивачем встановленого строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом зокрема вказує те, що він був обізнаний про своє звільнення зі служби в поліції в травні 2019 року, оскільки відповідачем у відповідь на запит адвоката позивача Абрамчука Д.В., поданого у зв`язку з наданням ОСОБА_1 правової допомоги в частині захисту трудових прав, листом від 14 травня 2019 року за №49 надсилались належним чином завірені витяги з наказів про звільнення та матеріали службового розслідування.

Однак, на противагу відповідачу, у своїх додаткових поясненнях позивач наголошує на розірванні із адвокатом Абрамчуком Д.В. договірних відносин у вказаний період, а витяг з наказу про звільнення та трудову книжку він отримав лише в січні 2020 року, що підтверджується розпискою від 13 січня 2020 року.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні вищевказані запити адвоката позивача та листи відповідача у відповідь на них, однак при цьому докази їх отримання адвокатом позивача чи ним особисто - відсутні.

Як наслідок, суд не вбачає підстав для визнання обґрунтованими заперечень відповідача та співвідповідача по справі щодо пропущення позивачем встановленого законодавством строку на звернення до суду із даним адміністративним позовом.

В той же час, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем оскаржується наказ відповідача по особовому складу яким його звільнено зі служби. Але, відповідно до матеріалів справи та викладеного вище, даний наказ винесено на виконання раніше прийнятого наказу відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, визнанню протиправним та скасуванню окрім наказу відповідача від 28 березня 2019 року №83о/с «По особовому складу», підлягає також наказ відповідача від 28 березня 2019 року №285.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, при розгляді даної адміністративної справи відповідач та співвідповідач не виконали покладених на них обов`язку та не довели належними і допустимими доказами правомірності прийнятих ним та оскаржуваних позивачем рішень, а відтак наявні підстави для визнання заявлених позовних вимог такими, що підлягають задоволенню.

Попри це, щодо вимоги позивача поновити його на посаді начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а також щодо стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29 березня 2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно наявної по справі інформації відносно Департаменту захисту економіки Національної поліції України (), що є відповідачем по справі та водночас структурним підрозділом співвідповідача, останній створено постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року №830 як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №841 прийнято рішення про ліквідацію Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 23 вересня 2019 року №939 утворено ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України, якою здійснюється план заходів, пов`язаних з ліквідацією.

Наразі, як убачається з існуючих відомостей по Департаменту захисту економіки Національної поліції України згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач перебуває у стані припинення. В той же час, інформація про припинення даної юридичної особи публічного права - відсутня.

Утім, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №841 Національну поліцію зобов`язано забезпечити здійснення функцій і повноважень Департаменту, що ліквідується.

Відповідачем зазначено, що наказом Національної поліції України від 26 вересня 2019 року №959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України» внесено зміни до структури територіальних органів поліції і виключено, зокрема, з підпункту 1 пункту 27 позицію «Департамент захисту економіки (у складі кримінальної поліції).

Як підсумок, суд вважає, що обов`язок із поновлення позивача на службі у Національній поліції України, а також стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно викладеного покладається на співвідповідача по справі - Національну поліцію України.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 26 березня 2021 року №30 за січень 2019 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 12 696,64 грн і «фактична кількість відпрацьованих робочих днів» - 31; за лютий 2019 року - 12 696,64 грн, «фактична кількість відпрацьованих робочих днів» - 28.

Таким чином сума середньоденної заробітної плати позивача складає 430,39 грн.

Оскільки позивача звільнено з 29 березня 2019 року, справа вирішена по суті 09 квітня 2021 року, то на період часу вимушеного прогулу позивача припадає 507 робочих днів.

Відтак, з урахуванням викладеного стягненню з Національної поліції України на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 218 207,73 грн (430,39 грн (середньоденний заробіток позивача) х 507 робочих днів (робочі дні за час вимушеного прогулу)) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, на виконання вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 12693,55 грн (430,39 грн х 29,5 (середня кількість робочих днів за січень-лютий 2019 року)) та поновлення позивача на посаді.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зауважує, що позивачем у позові заявлялось про попередній розрахунок судових витрат в сумі 20000,00 грн. на правову допомогу та вимога щодо покладення судових витрат на відповідача, однак в порушення вищенаведених положень Кодексу адміністративного судочинства України позивачем жодним чином не обґрунтовується зазначений ним розмір судових витрат та не надано будь-яких доказів на користь понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом даної адміністративної справи, а відтак суд погоджується із запереченнями відповідача та не вбачає підстав для задоволення клопотання щодо судових витрат на правову допомогу.

Інші судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Національної поліції України - задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати: наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 28 березня 2019 року №285 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 28 березня 2019 року №83о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Зобов`язати Національну поліцію України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 30 березня 2019 року.

Стягнути з Національної поліції України (код: 40108578, адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 218 207,73 грн.

Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника міжрайонного відділу №4 (м. Київ) управління захисту економіки у м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 12693,55 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко