Справа № 640/12837/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ № 640/12837/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ»
доКиївської митниці Держмитслужби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 30 січня 2020 року №UA100000/2020/100011/2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «СОФІЛАЙТ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 30 січня 2020 року №UA100000/2020/100011/2.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконання вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

13 липня 2020 року представником Київської митниці Держмитслужби надано до суду відзив, в якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскаржуване рішення ним було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також зазначив, надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності.

22 липня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що надані ним документи не містять розбіжностей та у сукупності дають змогу становити митну вартість імпортованого товару.

Ухвалою від 15 лютого 2021 року суд перейшов до розгляду адміністративної справи №640/12837/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У подальшому, протокольною ухвалою від 01 квітня 2021 року суд повернувся до розгляду адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

29 січня 2020 року позивачем в порядку електронного декларування подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію форми ІМ 40 ДЕ №UA100320/2020/611644 (далі - МД) з метою митного оформлення товарів.

У відповідності до графи 42 МД, митну вартість товару позивачем було визначено за основним методом - за ціною договору (контракту).

На підтвердження зазначеної у МД митної вартості товару, позивач надав митному органу документи, перелік яких міститься у графі 44 МД.

За результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів, митним органом проведено процедуру консультації, за результатами якої прийнято письмове рішення про коригування митної вартості товарів від 30 січня 2020 року №UA100000/2020/100011/2, яким скориговано митну вартість товарів з 78 814, 47 доларів США до 133 859, 78 доларів США.

Митна вартість у вказаному рішенні визначена із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Незгода позивача із зазначеним рішенням обумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 34-1 частини першої статті 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частин другої, четвертої, восьмої та дев`ятої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно частин першої, сьомої, восьмої та дев`ятої статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини п`ята - восьма статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24 травня 2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (пункти 2.4, 2.5 Правил).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням про коригування митної вартості товарів від 19 грудня 2019 року №UA100000/2019/000026/2 митна вартість товару визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що в ході проведення процедури консультації митним органом встановлено, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності.

У зв`язку з викладеним, відповідно до статей 53, 54 Митного кодексу України декларанту запропоновано надати до митного органу наступні документи:

1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

3) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

6) прайс - лист виробника товару.

На виконання вимог митного органу, позивачем було надано лист від 19 грудня 2019 року №б/н щодо неможливості надання документів, запитуваних митним органом та повторно надіслано документи відносно яких у митного органу встановлені сумніви та розбіжності.

На підставі викладеного, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу визначення митної вартості, відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Досліджуючи надані позивачем до митного оформлення документи та наявність у митного органу підстав для проведення процедури консультації з ТОВ «СОФІЛАЙТ» та визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, судом встановлено наступне.

Згідно умов контракту від 01 березня 2017 року №CU17-06XL, укладеного між Компанією «XINGYUN LIGHTING ELECTRICAL CO., LTD OF GUANGDONG» (продавцем) та ТОВ «Софілайт» (покупцем), продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі, встановлені в доларах США. Загальна вартість цього контракту складається з сумарної кількості всіх партій поставки товару, що поставляються продавцем покупцю протягом терміну дії даного контракту, і становить 500 000, 00 доларів США. Загальна вартість контракту може мінятися, що вказується в додатках.

На виконання умов вказаного контракту відбулась поставка товару, з метою декларування якого 29 січня 2020 року позивачем подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію форми ІМ 40 ДЕ №UA100320/2020/611644.

ТОВ «СОФІЛАЙТ» були надані до митного оформлення наступні документи:

1) вантажну митну декларацію від 29 січня 2020 року №UA100320/2020/611644;

2) пакувальний лист б/н від 30 листопада 2019 року;

3) довідку від виконавця договору про вартість транспортування вантажу за межами України від 27 січня 2020 року №02;

4) автотранспортну накладну від 27 січня 2020 року CMR 028963;

5) автотранспортну накладну від 27 січня 2020 року CMR 028964;

6) автотранспортну накладну від 27 січня 2020 року CMR 028965;

7) декларацію про походження товару від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20;

8) проформу інвойс від постачальника на здійснення передоплати 20 % щодо оцінювання товару від 08 жовтня 2019 року №SO 19-10-08, від 26 жовтня 2019 року №SO 19-10-26, від 27 жовтня 2019 року №SO 19-10-27;

9) комерційний інвойс від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20;

10) коносамент №MRFB19120731;

11) контракт від 01 березня 2017 року №CU17-06XL з додатковими угодами №1 та №2;

12) договір декларування від 15 березня 2016 року №1503-16;

13) платіжні доручення в іноземній валюті від 10 жовтня 2019 року №30, від 30 жовтня 2019 року №32, від 30 жовтня 2019 року №33, від 13 грудня 2019 року №52;

14) договір транспортного експедирування від 29 листопада 2019 року №03/01-19, укладений між ТОВ «Селеста Марін» та ТОВ «Софілайт».

За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема відповідно до пункту 3.3 договору транспортного експедирування від 29 листопада 2019 року №03/01-19 вартість послуг експедитора (транспортні витрати) вказуються в додатках /заявках/рахунках, проте жодного з перелічених документів до митного оформлення надано не було, тобто вартість транспортних витрат не підтверджена документально. Також, для підтвердження вартості транспортних витрат, як складової митної вартості, надано лише довідку від ТОВ «Селеста Мартін» про вартість міжнародного перевезення від 27 січня 2020 року №02, при цьому, перевізником багажу відповідно до CMR 028963, 028964, 028965 є «FORCETRANS L.L.C».

У зв`язку із зазначеним, позивачу було запропоновано подати додаткові документи згідно з переліком, викладеним в електронному повідомленні.

30 січня 2020 року позивачем були надані додаткові документи на вимогу митного органу, серед яких:

1) рахунок на оплату транспортно - експедиційних послуг від 27 січня 2020 року №387;

2) заявку на здійснення послуг по доставці товарів від 29 листопада 2019 року №01-29/11;

3) акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору про надання транспортно - експедиційних послуг від 27 січня 2020 року №387;

4) договір транспортного експедирування від 29 листопада 2019 року №03/01-19, укладений між ТОВ «Селеста Марін» та ТОВ «Софілайт»;

5) договір на організацію перевезень автомобільним транспортом від 02 січня 2019 року №0201-08/19, укладений між ТОВ «Селеста Марін» та ТОВ «ФОРСТРАНС» щодо забезпечення вантажу на митній території України;

6) платіжні доручення в іноземній валюті з відмітками банку про сплату за оцінюваний товар: від 10 жовтня 2019 року №30, від 30 жовтня 2019 року №32, від 30 жовтня 2019 року №33, від 13 грудня 2019 року №52;

7) видаткові та податкові накладні, що підтверджують вартість товару на території України;

8) прайс - лист виробника товару;

9) копію митної декларації країни відправлення від 02 грудня 2019 року №89294368 з перекладом;

10) експертний висновок Київської торгово - промислової палати від 29 січня 2020 року №Ц-55;

11) каталог продукції;

12) каталог лінійного коносамента від 03 грудня 2019 року №COSU, який був виданий експедитору згідно контрактуморського перевезення, дані якого убли вказані в митній декларації країни відправлення;

13) пропозиції інших виробників аналогічного товару з мережі інтернет;

14) інформаційний лист відправника товарів щодо зміни цін на товари;

15) митна декларація від 12 березня 2019 року №UA100010/2019/323014, на аналогічний товар, що стосується оцінюваного товару;

16) лист від Київської міської митниці ДФС щодо скасування рішення про коригування митної вартості від 11 березня 2019 року №UA100010/2019/100025/2, та визнання заявленої митної вартості;

17) аркуш коригування митної декларації від 12 березня 2019 року по ВМД №UA100010/2019/323014.

За результатами розгляду основних та додатково наданих ТОВ «Софілайт» документів, митним органом виявлено розбіжності, а саме:

- в заявці на перевезення №01-29/11 не зазначена вартість послуг (транспортні витрати, пункт 3.3 договору №03/01-19 вартість послуг експедитора (транспортні витрати) вказуються в додатках/заявках/рахунках);

- в платіжних дорученнях в іноземній валюті №30, №32, №33, №52 в графі «призначення платежу» яких зазначений контракт №СU17-06ХL, який є багаторазовим, що не підтверджує повноту оплати за поставку (згідно пункту 1.1 контракту №СU17-06ХL покупець зобов?язаний оплатити товар за вартістю узгодженою в інвойсі на кожну поставку);

- наданий каталог за 2018 рік у якому зазначені лише упаковка з артикулом, торгова марка та технічні характеристики;

- в прайсі виробника від 31 серпня 2019 року відсутні торгові марки, термін дії прайсу до 31 січня 2020 року, крім того аналіз митних оформлень освітлювального обладнання з ідентичними артикулами показав, що вартість артикулів FQ LED 45 36W 6500K, код товара 90010225 та СFQ LED 45 36W 4000K, код товара 90010226 в прайсі виробника від 31 серпня 2019 року - 2,76 доларів США, тоді як вартість ідентичних артикулів але іншого китайського виробника (прайс від 01 липня 2019 року, термін дії прайсу до 31 листопада 2019 року) - 3,15 доларів США;

- експертний висновок від 29 січня 2020 року №Ц-55 взято митницею до уваги, але він не став підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару. Відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2013 року №1440, звіт про оцінку майна повинен містити: особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень та припущень щодо використання результатів оцінки;

- декларантом у НМД від 29 січня 2020 року №UA100320/2020/611644 заявлено, що товар виготовлено виробником «XINGYUN LIGHTING ELECTRICAL CO., LTD OF GUANGDONG», Китай, торгівельної марки «DELUX», при цьому, витрати за використання торгівельної марки «DELUX» документально не підтверджено жодним документом з наданих;

- в інвойсі на поставку від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20 один і той же артикул СFQ LED 45 36W PL01 6500K, код товара 90008426 має різну вартість: 10600 шт з вартістю 3,01 доларів США/шт, а 190 шт з вартістю 3,39 доларів США/шт, що не має ніякого пояснення та документального підтвердження;

- додатково надану цінову інформацію в мережі інтернет не можна ідентифікувати з оцінюваним товаром.

Отже, на думку контролюючого органу, подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, а тому підтвердити митну вартість не можливо відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України.

Суд зазначає, що у пункті 1.1 контракту від 01 березня 2017 року № СU17-06ХL зазначено, що продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі, встановлені в доларах США. Загальна вартість цього контракту складається з сумарної кількості всіх партій поставки товару, що поставляються продавцем покупцю протягом терміну дії даного контракту, і становить 500 000, 00 доларів США. Загальна вартість контракту може мінятися, що вказується в додатках.

Пунктами 3.1 - 3.3 контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем на умовах авансового платежу: 20 % передоплата від суми інвойсу у строк 10 календарних днів після виставлення інвойсу постачальником, решта 80 % від суми інвойсу оплачується протягом 10 календарних днів після отримання від постачальника повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Оплата товару може бути здійснена на інших умовах, вказаних в інвойсі від продавця.

Покупець здійснює оплату шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок продавця: XINGYUN LIGHTING ELECTRICAL CO., LTD OF GUANGDONG, Веneficiary Bank: FOSHAN SHUNDE RURAL COMMERCIAL BANK COMPANY LAMATED, SWIFT: RCCSCNBS, Account: НОМЕР_1 .

Разом з тим, згідно комерційного інвойсу від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20, загальна вартість поставки становила 72 791, 10 доларів США (а.с. 50). Таким чином, ТОВ «Софілайт» зобов`язаний був у десятиденний строк після виставлення інвойсу сплатити 20 % передоплати від суми цього інвойсу, тобто 14 558, 22 доларів США.

У платіжних дорученнях від 10 жовтня 2019 року №30, від 30 жовтня 2019 року №32, від 30 жовтня 2019 року №33 та від 13 грудня 2019 року №52 у графі 70 «призначення платежу» зазначено «передплата за освітлювальне обладнання згідно контракту від 01 березня 2017 року № СU17-06ХL (а.с. 64 - 67).

Також, у відповідності до цих платіжних доручень ТОВ «Софілайт» було внесено на рахунок продавця передоплату у розмірі 14 558, 22 доларів США. У подальшому позивачем було внесено на рахунок продавця останні 80 % вартості товару у розмірі 58 232, 88 грн.

Таким чином, в результаті співставлення даних, зазначених у контракті, інвойсах та платіжних дорученнях, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності підтверджують вартість товару, імпортованого ТОВ «Софілайт» згідно комерційного інвойсу від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20.

Крім того, з комерційного інвойсу від 30 листопада 2019 року №SO 19-10-20 вбачається, що один і той же товар з артикулом СFQ LED 40 36W PL01 6500K, код товару 90008426 має різну вартість: 10600 шт з вартістю 3,01 доларів США/шт, а 190 шт з вартістю 3,39 доларів США/шт.

Позивач у своїй позовній заяві пояснив, що товар з артикулом СFQ LED 40 36W PL01 6500K, код товару 90008426 у кількості 190 шт з вартістю 3,39 доларів США/шт був надлишково виготовлений виробником попереднього періоду до вступу в силу нового прайс - листа і на прохання виробника оплатити і відвантажити дану кількість товару на основі дії попереднього прайс - листа ТОВ «Софілайт» була надана згода з метою продовження партнерських відносин з виробником товару.

Поряд із цим суд зважає на положення статей 627, 628 Цивільного кодексу України згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять: умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року №959-XII суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Тобто, ціна договору та наявність знижок за умови погодження сторонами здійснюється ними шляхом укладання певного договору. При цьому, сторони вільні у визначенні умов договору, у зв`язку з чим у даному випадку відсутні обставини надання контрагентом спеціальних цін позивачу.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 22 травня 2018 року у справі №826/3104/16 зниження продавцем товару його вартості не знаходиться в причинному зв`язку з коригуванням митної вартості до тих пір, поки митний орган не доведе, що ціна проданого товару, фактично, всупереч зміненим умовам контракту, залишилась незміною.

Також, позивачем був наданий експертний висновок від 29 січня 2020 року №Ц-55, здійснений Київською торгово - промисловою палатою, згідно якого контрактна (ринкова) вартість вказаної продукції, що одержується відповідно до контракту від 01 березня 2017 року № СU17-06ХL з Китаю на умовах поставки FOB - Leliu (Китай), знаходиться в діапазоні ринкових цін, відповідає поточній кон`юнктурі ринку країни товаровиробника (експортера) та може становити:

DELUX СFQ LED 40 36W PL01 6500K

DELUX СFQ LED 40 36W PL01 4000K

DELUX СFQ LED 45 36W 6500K

DELUX СFQ LED 45 36W 4000K.

Відповідно до пункту 1 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2013 року №1440 (далі по тексту - Національний стандарт), Національний стандарт № 1 (далі - Стандарт) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 56 Національного стандарту звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі.

Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Разом з тим, у вказаному висновку експертом зазначено, що вартість визначена без огляду та ідентифікації імпортованої продукції. Замовник одноосібно несе відповідальність за точність і адекватність всієї представленої інформації, а також за всі юридично значимі рішення прийняті ним у зв`язку з даним експертним висновком. Вартість вказана станом на дату оформлення даного експертного висновку. Даний висновок носить інформативний характер.

Таким чином, експертом зазначені застереження і припущення щодо використання результатів оцінки.

Крім того, згідно пункту 3.3 договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19, укладеного між ТОВ «Селеста Марін» та ТОВ «Софілайт» вартість послуг експедитора зазначається у додатках/заявках/рахунках, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до заявки від 29 листопада 2019 року №01-29/11 до договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19, ТОВ «Софілайт» просило ТОВ «Селеста Марін» здійснити експедирування вантажу згідно наведених у заявці даних (а.с. 71).

При цьому, згідно рахунку на оплату від 27 січня 2020 року №387 вартість експедирування становить 148 900, 20 грн. Вказана інформація також підтверджується листом ТОВ «Селеста Марін» від 27 січня 2020 року №02 (а.с. 49, 72).

Таким чином, вартість транспортних витрат підтверджується рахунком на оплату від 27 січня 2020 року №387, що не суперечить умовам договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19.

Крім того, згідно пункту 1.1 договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19 експедитор зобов`язується за винагороду та за рахунок клієнта надати або організувати надання транспортно - експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень, необхідних для доставки вантажу.

При цьому, підпунктами 2.1.1, 2.1.3 пункту 2.1 вказаного договору експедитор має право: укладати договори та угоди з перевізниками, портами, складами, суднохідними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами чи нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків по даному договору; залучати до виконання своїх обов`язків по договору інші організації та осіб.

З огляду на викладене, судом встановлено, що ТОВ «Селеста Марін» відповідно до умов договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19 може залучати до виконання перевезень інших осіб та організації.

Відтак, 01 січня 2019 року між ТОВ «Селеста Марін» та ТОВ «ФОРСТРАНС» укладено договір на організацію перевезень автомобільним транспортом №0201-08/1977 з метою перевезення товару ТОВ «Софілайт» за межами України.

Таким чином, зазначення ТОВ «ФОРСТРАНС» перевізником товару відповідно до CMR 028963, 028964, 028965 є цілком виправданим у даному випадку та не суперечить умовам договору транспортного експедирування від 03 січня 2019 року №03/01-19.

Разом з тим, 06 квітня 2021 року ТОВ «СОФІЛАЙТ» долучено до матеріалів справи платіжне доручення від 13 лютого 2020 року №215 про оплату транспортних витрат у розмірі 148 900, 00 грн.

З огляду на викладене, судом встановлено, що під час проведення процедури консультації позивач не надав доказів про оплату транспортних витрат, у зв`язку з чим у митного органу були наявні підстави для виникнення сумнівів у достовірності митної вартості товарів, імпортованих ТОВ «СОФІЛАЙТ», оскільки такі не були підтверджені документально.

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачем документально не підтверджено правомірність визначення митної вартості товару та наявність суттєвих розбіжностей у наданих уповноваженою особою декларанта документах, суд приходить до висновку про прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товару за наявності правових підстав для їх прийняття.

Частинами першою, другою статті 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Враховуючи, що митну вартість товарів не можливо було визначити шляхом використання методу, зазначеного у статтях 58-63 Митного кодексу України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, суд приходить до висновку, що митним органом правомірно обрано резервний метод визначення митної вартості та з урахуванням наявної інформації про вартість аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

За наслідком розгляду даного спору, суд має підстави стверджувати, що подані декларантом документи для митного оформлення товару не дають змогу у повній мірі встановити митну вартість товару, а тому, визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено відповідно до вимог митного законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8а);

Відповідач: Київська митниця Держмитслужби (, адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А).

Суддя Є.В. Аблов