Справа № 640/22399/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Київ № 640/22399/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство авторських прав»

до Комісії з акредитації організацій колективного управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Україна

Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство авторських прав» з адміністративним позовом до Комісії з акредитації організацій колективного управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Україна, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року (Протокол № 2, пункт 4, підпункти 4.2) в частині невизначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва»;

- зобов`язати Комісію з акредитації організацій колективного управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України провести повторний підрахунок голосів засідання комісії щодо п.п. 4.2 п. 4 порядку денного засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року шляхом врахування голосу члена Комісії пана Де Ланге Тома та внести зміни до протоколу № 2 від 30.07.2019 року, а саме до п.п. 4.2 п. 4, у частині визначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва».

Позовні вимоги обґрунтовано тим рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року в частині невизначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва» є протиправним, оскільки позивачем було виконані всі вимоги Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство авторських прав» повністю відповідає встановленим критеріям та акредитаційним вимогам щодо допуску та акредитації у сфері обов`язкового колективного управління: право слідування щодо творів образотворчого мистецтва. Крім того, під час голосування не враховано окрему думку та голос члена Комісії з акредитації організацій колективного управління пана Де Ланге Тома/

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 18.11.2019 року у адміністративній справі № 640/22399/19 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.12.2019 року до суду надійшов відзив від представника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти пред`явлених позивних вимог та вважає їх необґрунтованими, оскільки під час голосування щодо питання акредитації організації колективного управління у сфері «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва» кожен член Комісії з акредитації приймав особисте рішення з приводу того чи заява про акредитацію організації колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління та додані до неї документи містили достатні відомості, необхідні для допуску до участі у конкурсі та приймав особисте рішення щодо репрезентативності організацій колективного рішення з урахуванням вимог Закону № 2415. Мінекономіки забезпечило підписання протоколу всіма членами Комісії в Україні та 22.08.2019 року проект протоколу було направлено Тому де Ланге, який, у свою чергу, підписав Протокол №2 засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 без зауважень та окремої думки та надіслав його 28.08.2019 року службою доставки DHL. Таким чином, на думку відповідача, усі рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління, прийняті на засіданні 30.07.2019, зафіксовані у Протоколі № 2 засідання Комісії з акредитації, підписаному всіма членами комісії, а дії Мінекономіки є законними, обґрунтованими, узгодженими в рамках Закону України «Про авторське право і суміжні права», здійснені Мінекономіки виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.07.2019 року проведене засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління (далі - Комісія), що створена у відповідності до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» (далі - Закон № 2415-VIII) та Положення про комісію з акредитації організацій колективного управління (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 8 від 04.01.2019 року.

Згідно із рішенням Комісії, оформленим Протоколом № 2 від 30.07.2019 року, прийнято:

«По четвертому пункту порядку денного:

4. Вирішення питання про акредитацію організації колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва».

4.2. Про акредитацію ВГО «ВААП» у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва».

Голосували: за-4; проти - 2; утримались - 2.

Рішення прийнято.

ВИРІШИЛИ: ВГО «ВААП» не визначено акредитованою ОКУ у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва».

З матеріалів справи також вбачається, що з метою з`ясування питання, чи отримало Міністерство економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України оформлену у письмовому вигляді окрему думку ОСОБА_1 , який брав участь у засіданні Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року позивач звертався до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з запитом на інформацію від 17.09.2019 року.

У відповідь на запити Міністерство економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України щодо окремої думки члена комісії з акредитації організацій колективного управління Де ОСОБА_2 зазначило про неотримання такої.

Позивач, вказуючи про те, що з особистого листування з Де Ланге Томом йому стала відомо, що у Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України є окрема думка (зауваження) члена Комісії з акредитації - пана - Де Ланге Тома, представника Асоціації міжнародного колективного управління аудіовізуальними творами (AGICOA), що його голос враховуючи некоректний переклад перекладача не був врахований при голосуванні за Всеукраїнську громадську організацію «Всеукраїнське агентство авторських прав», що зумовлює необхідність внесення змін до Протоколу № 2 від 30.07.2019 року, а саме до п.п. 4.2 п. 4, у частині визначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва», а отже й визнання протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року (Протокол № 2, пункт 4, підпункти 4.2) в частині невизначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва», звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Законодавство у сфері колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав складається з Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 року № 2415-VIII (далі також - Закон № 2415-VIII) та інших законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до статті 16 Закону № 2415 акредитована організація колективного управління визначається на відкритому конкурсі, що організовується Установою та проводиться постійно діючою комісією з акредитації організацій колективного управління (далі - комісія з акредитації) у визначеному цим Законом порядку.

Порядок формування, строк повноважень та правила і процедури комісії з акредитації визначаються в положенні про комісію з акредитації організацій колективного управління, що затверджується Установою.

Комісія з акредитації складається з восьми членів і формується на таких засадах: керівник Установи (або його заступник) - голова комісії; від Установи - 1 особа; від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері культури та мистецтв, - 1 особа; від Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення - 1 особа; від громадських об`єднань, асоціацій, що представляють користувачів, - 1 особа; від громадських об`єднань, асоціацій, творчих спілок, що представляють правовласників, - 1 особа; від міжнародних організацій у сфері авторського права або від міжнародних організацій у сфері суміжних прав - 2 особи, які беруть участь у розгляді питань відповідно до їх компетенції.

Члени комісії з акредитації, делеговані міжнародними організаціями у сфері авторського права і (або) суміжних прав, можуть брати участь у роботі комісії з акредитації в режимі відеоконференції.

Члени комісії з акредитації повинні діяти на засадах неупередженості, відсутності конфлікту інтересів та колегіальності у прийнятті рішень.

Персональний склад комісії з акредитації затверджується наказом керівника Установи.

Рішення з питань, що розглядаються на засіданнях комісії з акредитації, приймаються простою більшістю голосів у присутності не менш як двох третин її членів.

Ухвалене рішення оформлюється протоколом.

У разі участі окремих членів комісії у голосуванні в режимі відеоконференції цей факт фіксується у протоколі.

Засідання комісії з акредитації є відкритими.

Установа розміщує на своєму офіційному веб-сайті оголошення про початок відкритого конкурсу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дня закінчення прийому заяв.

В оголошенні обов`язково зазначаються сфера акредитації, строк для подання документів та дата засідання комісії з акредитації.

До участі у конкурсі на визначення акредитованої організації допускаються організації колективного управління, що відповідають таким вимогам: сфера діяльності організації, зазначена в Реєстрі організацій колективного управління, відповідає сфері акредитації; організація здійснює діяльність на всій території України, у більшості областей має відокремлені підрозділи або осіб, які на підставі договору з організацією уповноважені вести від її імені переговори щодо укладення договорів; наявність кваліфікованого персоналу з не менш як дворічним досвідом роботи у сфері авторського права чи суміжних прав, необхідним для виконання функцій організації колективного управління; наявність матеріально-технічного та програмного забезпечення, необхідного для здійснення функцій колективного управління (комп`ютери, принтер, ксерокс, комп`ютерні програми, що дають змогу здійснювати ідентифікацію об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та розподіл зібраної винагороди, облік та ідентифікацію правовласників, доступ до мережі Інтернет, телефон, телефон-факс, обладнані робочі місця тощо); наявність у володінні або користуванні приміщення, необхідного для розміщення персоналу, обладнання та виконання функцій колективного управління.

Організація колективного управління може бути акредитована у відповідній сфері, якщо вона є репрезентативною, тобто: має договори з істотною кількістю правовласників - резидентів України, які в порядку, передбаченому цим Законом, задекларували належні їм права на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав (відповідно до категорії прав відповідної категорії правовласників, якими має намір управляти організація), які фактично використовуються в Україні; має договори про представництво з аналогічними іноземними організаціями, договори з іноземними правовласниками (відповідно до категорії прав відповідної категорії правовласників, якими має намір управляти організація), які передбачають управління найбільшою кількістю належних правовласникам - нерезидентам України прав на об`єкти авторських і (або) суміжних прав, які фактично використовуються в Україні.

При визначенні репрезентативності організації колективного управління враховується кількісний показник використання в Україні відповідної категорії об`єктів авторського права і (або) суміжних прав за попередній календарний рік. Цей показник може визначатися, зокрема, частотою сповіщення наявних у каталозі організації об`єктів авторського права і (або) суміжних прав за відповідною категорією у національному теле- і радіоефірі з урахуванням територіальної категорії мовлення. Частота сповіщення визначається на підставі звітів телерадіоорганізацій про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав за попередній календарний рік, поданих Установі.

Організація колективного управління, що бере участь у конкурсі на визначення акредитованої організації колективного управління, подає до Установи заяву встановленого зразка, в якій зазначається сфера, щодо якої організація має намір здійснювати розширене і (або) обов`язкове колективне управління.

До заяви про акредитацію організації колективного управління додаються: список правовласників, з якими організація уклала договори, із зазначенням належних їм прав на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав у сфері, щодо якої подається заява; відомості про фактичну кількість використання на території України об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, щодо яких організація уклала договори з правовласниками, разом з підтвердними документами; копії договорів, укладених організацією з аналогічними іноземними організаціями, які управляють правами на вид об`єктів авторського права і (або) суміжних прав у сфері, щодо якої подається заява; відомості про членство або співпрацю з міжнародними об`єднаннями організацій колективного управління, міжнародними об`єднаннями правовласників у сфері, щодо якої подається заява; відомості про відокремлені підрозділи організації або осіб, які на підставі договору з організацією уповноважені вести від її імені переговори щодо укладення договорів; відомості, що підтверджують право власності організації на приміщення або право користування приміщенням; відомості про матеріально-технічне забезпечення та кваліфікований персонал організації.

Зазначені документи засвідчуються в установленому законодавством порядку.

Заява про акредитацію організації колективного управління та додані до неї відомості і документи подаються до Установи.

Відповідальність за достовірність поданих відомостей та документів і зазначеної в них інформації несе керівник юридичної особи.

Документи, подані до Установи, поверненню не підлягають і залишаються в Установі.

За результатами конкурсу Установа розміщує на своєму веб-сайті рішення про акредитацію організації колективного управління.

Прийняте рішення може бути оскаржене до Установи іншими організаціями, що брали участь у конкурсі, протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення такого рішення. Скарги розглядаються протягом 15 днів з дня їх надходження.

Прийняте рішення про акредитацію організації колективного управління затверджується наказом Установи.

Якщо після оголошення конкурсу заяву про акредитацію організації колективного управління подала лише одна організація, це не є підставою для скасування чи відкладення конкурсу.

У разі якщо жодна з організацій, які подали заяву про акредитацію організації колективного управління в певній сфері, не відповідає вимогам цього Закону або якщо жодна організація не подала заяви, вважається, що в такій сфері колективне управління правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав не здійснюється. При цьому конкурс вважається відкритим для всіх організацій до моменту прийняття рішення про акредитацію організації колективного управління.

Інформація про акредитацію організації колективного управління вноситься до Реєстру організацій колективного управління.

Строк акредитації організації колективного управління становить три роки.

За чотири місяці до закінчення строку акредитації організації колективного управління Установа оголошує новий відкритий конкурс.

Як вбачається з матеріалів справи, порядок формування, строк повноважень та правила і процедури діяльності комісії з акредитації, а також права та обов`язки її членів на момент проведення засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року були визначені Положенням про комісію з акредитації організацій колективного управління, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 04.01.2019 року № 8 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2019 року за № 77/33048 (далі -Положення).

Відповідно до вимог частини третьої статті 16 Закону № 2415 засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року було відкритим, за участю представників організацій колективного управління, користувачів, інших представників громадськості (перелік яких міститься у протоколі зазначеного засідання). При цьому окремі представники громадськості здійснювали відеозапис цього засідання.

На засіданні комісії з акредитації 30.07.2019 року для визначення акредитованої організації колективного управління у сфері «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва» комісія розглянула, зокрема, питання:

- про допуск ВГО «ВААП» до участі у відкритому конкурсі для визначення акредитованої організації колективного управління у сфері права слідування (п.п. 3.2 п. З проекту протоколу);

За результатами розгляду комісією з акредитації організацій колективного управління прийнято рішення допустити ВГО «ВААП» до участі у відкритому конкурсі на акредитацію у сфері права слідування.

- про акредитацію організації колективного управління у сфері «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва» (пункт 4.2 п. 4 проекту протоколу).

За результатами розгляду комісією з акредитації не визначено ВГО «ВААП» акредитованою організацією колективного управління у сфері права слідування.

Після проведення засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року проект Протоколу № 2 засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року був направлений 01.08.2019 року електронною поштою всім членам комісії з акредитації для отримання від них зауважень до тексту протоколу.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2019 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України надіслало електронною поштою члену комісії з акредитації організацій колективного управління Де Ланге Тому для ознайомлення проект протоколу засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року з метою підготовки остаточної версії протоколу на підпис членам комісії.

12.08.2019 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України отримало прохання Де Ланге Тома щодо необхідності в перекладі протоколу засіданні комісії з акредитації, у відповідь якому 19.08.2019 року був надісланий білінгва (українсько-англійський текст) протоколу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6 Положення члени комісії мають право висловлювати окрему думку, оформлену в письмовому вигляді. Разом з тим, при підписанні протоколу в письмовому вигляді була надана окрема думка до нього членів комісії з акредитації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Члени комісії не висловлювали зауважень щодо відображених в Протоколі № 2 результатів голосування під час засідання комісії 30.07.2019 року.

Разом з тим, ОСОБА_5 надіслав 21.08.2019 року електронне повідомлення з доданою до нього скан-копією підписаного Томом Де Ланге проекту протоколу № 2 засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року.

Відтак, Протоколу від 30.07.2019 року підписаний всіма членами комісії в Україні.

22.08.2019 року проект протоколу відповідачем направлено службою доставки DHL Тому Де Ланге.

Том ОСОБА_6 29.08.2019 року надіслав електронний лист, де повідомив, що 28.08.2019 року, направив підписаний (на папері) протокол службою доставки DHL.

29.08.2019 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України отримано підписаний Томом Де Ланге Протокол №2 засідання комісії з акредитації від 30.07.2019 року без зауважень та окремої думки.

Водночас, суд вбачає, що в матеріалах справи наявні копія листа ОСОБА_5 , Голові Координаційної ради організацій колективного управління, яке надіслане на адресу електронної пошти 03.10.2019 року щодо засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління 30.07.2019 року у сфері «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва», з якої вбачається, що ОСОБА_5 зазначає наступну інформацію: «21.08.2019 року я надіслав електронною поштою відповідь Директору Департаменту інтелектуальної власності з моїми коментарями до Протоколу… Щодо пункту 4.2 Протоколу засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління в категорії право слідування щодо творів образотворчого мистецтва, я попросив у своєму листі, надісланому електронною пошто, підтвердити зарахування мого голосу за Всеукраїнську громадську організацію «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав». Також, я повторно зазначив, що впродовж засідання виникала плутанина, яка була спричинена неточним перекладом з української мови на англійську».

Зазначену вище інформацію позивач вважає доказами неврахування окремої думки (зауважень) члена Комісії з акредитації організацій колективного управління Тома Де Ланге до Протоколу № 2 від 30.07.2019 року, що є підставою для визнання протиправним та скасувати рішення Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року (Протокол № 2, пункт 4, підпункти 4.2) в частині невизначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва», та, відповідно, зобов`язання Комісії з акредитації організацій колективного управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України провести повторний підрахунок голосів засідання комісії щодо п.п. 4.2 п. 4 порядку денного засідання Комісії з акредитації організацій колективного управління від 30.07.2019 року шляхом врахування голосу члена Комісії пана Де Ланге Тома та внести зміни до протоколу № 2 від 30.07.2019 року, а саме до п.п. 4.2 п. 4, у частині визначення Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» акредитованою організацією колективного управління у сфері обов`язкового колективного управління «право слідування щодо творів образотворчого мистецтва».

Разом з тим, суд критично ставиться до викладених доводів позивача, оскільки наявність/відправлення до відповідача окремої думки члена Комісії з акредитації організацій колективного управління Тома Де Ланге до Протоколу № 2 від 30.07.2019 року не є доведеної та не є достатнім доказом у розумінні ст. 9, ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не доведено обставин, які вказують на порушення його конкретних індивідуальних прав при прийнятті оскаржуваних рішень.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У відповідності до приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12. 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У даному випадку, відсутніми є порушення, в площині викладених підстав позову, реальних прав та інтересів позивача з боку відповідачів, а тому відсутні підстави для їх захисту чи поновлення.

У відповідності до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачі довели в рамках цієї справи правомірність своїх дій, що, в свою чергу, не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»)

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 року (справа № 417/3668/17).

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство авторських прав» (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 4, кв. 102, ІНН 26547262) до Комісії з акредитації організацій колективного управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Україна (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2), Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст. ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур