Справа № 140/1850/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1850/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення (відмову), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасувати рішення (відмову) Горохівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови у призначенні та здійсненні виплати допомоги по безробіттю, як особі передпенсійного віку в порядку передбаченому абзацом 2 частини четвертої статті 22 Закону України №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» викладену у листі №930/21 від 21.01.2021 тривалістю до 720 календарних днів, зобов`язання призначити та здійснювати виплату допомоги по безробіттю, як особі передпенсійного віку в порядку передбаченому абзацом 2 частини четвертої статті 22 Закону України №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалістю до 720 календарних днів з дати виникнення права на таку допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним:

- норма Закону, яка передбачала, що для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів, не зазнала змін, а отже посилання відповідача на доповнення пункту 3-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» абзацом 4 згідно Закону України від 13.04.2020 р. №553- IX, як на підставу зменшення строку виплати, є безпідставним;

- Закон України від 13.04.2020 №553-IX спрямований на покращення становища громадян і скасовує вимоги щодо скорочення тривалості витрат по безробіттю на днів особам які втратили роботу в період карантину, тобто з 18.04.2020 діють норми, згідно яких загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для осіб, які втратили роботу в період карантину, тобто з 12.03.2020, не може перевищувати 270 календарних днів і приписами даного Закону не встановлено обмежень та/або заборон на зменшення особам передпенсійного віку які втратили роботу в період карантину, терміну виплати допомоги по безробіттю, як не встановлено таких обмежень і наказом № 624 від 06.04.20 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.03.2021 №367/21 відповідач позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що позивач звільнений з останнього місця роботи у період дії карантину (12.03.2020) за угодою сторін, відповідно Горохівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості правомірно прийнято рішення щодо призначення йому допомоги по безробіттю на 270 календарних днів з 28.05.2020 по 21.02.2021 року включно, на підставі внесених Законом України від 13.04.2020 р. №553-IX змін до п.3-2 розділу- VIII Закону України №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Одночасно із відзивом відповідачем подано до суду клопотання про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 22.03.2021 в задоволенні клопотання відмовлено.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 12.03.2020 ОСОБА_1 відповідно до наказу №74-К звільнений з роботи з посади старшого державного інспектора з енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії У Волинській області Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 Законів про працю України.

12.01.2021 позивач звернувся до Горохівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості про призначення допомоги по безробіттю, як особі передпенсійного віку терміном не більше календарних днів (тобто за 02 роки до дати набуття права на пенсію), при наявному страховому стажі 42 роки 06 місяців 08 днів, встановленого листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17.12.2020 №17205-17254/П-02/8-0300/20), на підставі положень абз.2 ч.4 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Листом від 21.01.2021 №93/21 Горохівська районна філія Волинського обласного центру зайнятості повідомила ОСОБА_1 про неможливість прийняття рішення відповідно до викладених в заяві вимог (про призначення допомоги як особі передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) та здійснювати виплату допомоги по безробіттю до 720 календарних днів), з огляду на приписи абзацу 4 пункту 3-2 розділу VIII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Не погоджуючись з мотивами відмови, викладеними в листі від 21.01.2021 №93/21, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, визначено Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VI, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону №5067-VI визначено, що:

- безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

- безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Згідно ст. 5 Закону №5067-VI, держава гарантує у сфері зайнятості: вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії; одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства; професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці; професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці; підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями; безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку; соціальний захист у разі настання безробіття; захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення; додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Відповідно до приписів ст. 43 Закону №5067-VI, статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-ІІІ (далі - Закон №1533-ІІІ, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону №1533-ІІІ передбачено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Згідно до ч. ч. 1, 4 ст. 22 Закону №1533-ІІІ:

- право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - 180 календарних днів;

- для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону №1533-ІІІ, застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

За приписами п. 1 ч. 5 ст. 31 Закону №1533-ІІІ, тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів).

З аналізу вказаних норм чинного законодавства України вбачається, що держава гарантує у сфері зайнятості особам працездатного віку до призначення пенсії, які через відсутність роботи не мають доходів, проте готові та здатні приступити до роботи, соціальний захист у разі настання безробіття у формі права на отримання допомоги по безробіттю. Право на отримання відповідної допомоги мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Для осіб передпенсійного віку тривалість виплати не може перевищувати 720 календарних днів. За наявності у безробітного понад 10 років страхового стажу допомога призначається у розмірі 70% його середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку, затвердженого КМУ. Тривалість виплати скорочується на строк до 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи, зокрема, за угодою сторін.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, внесеними постановами КМ України від 25.03.2020 №239, від 22.04.2020 №291, від 04.05.2020 №343, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 11.11.2020 №1100, запроваджено з 12.03.2020 до 31.12.2020 на усій території України карантин.

Пунктом 14 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX (далі Закон України від 13.04.2020 року №553-IX) доповнено четвертим абзацом п. 3-2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким встановлено, що для осіб, які втратили роботу в період карантину, не застосовуються вимоги щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, визначені пунктом 1 ч. 5 ст. 31 цього Закону (№1533-ІІІ), при цьому загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для таких осіб не може перевищувати 270 календарних днів.

Положення Закону України від 13.04.2020 року №553-IX набрали чинності 18.04.2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 18.04.2020 діють норми, згідно з якими загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для осіб, які втратили роботу в період карантину, тобто з 12.03.2020, не може перевищувати 270 календарних днів, та водночас, приписами Закону України від 13.04.2020 року №553-IX не встановлено обмежень та/або заборон на зменшення особам передпенсійного віку, які втратили роботу в період карантину, терміну виплати допомоги по безробіттю і окремо це питання наведеним Законом не врегульовано.

За наведених обставин, обмеження терміну виплати відповідної допомоги, передбачене положеннями п. 14 р. ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 13.04.2020 №553-IX, підлягає застосуванню також і до осіб передпенсійного віку, які втратили роботу в період карантину.

З долученої позивачем копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.04.2006 вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з останнього місця роботи 12.03.2020, тобто у період дії карантину, за згодою сторін (запис №35).

Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача щодо призначення та здійсненні виплати допомоги по безробіттю, як особі передпенсійного віку в порядку передбаченому абзацом 2 частини четвертої статті 22 Закону України №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», викладена у листі №93/21 від 21.01.2021, тривалістю до 720 календарних днів, правомірна та ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема п. 14 р. ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 13.04.2020 року №553-IX, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

При цьому, посилання позивача на невідповідність спірного рішення приписам Порядку, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06.047.2020 року №624, суд вважає безпідставним, оскільки даний наказ прийнятий відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та не може їм суперечити, водночас відповідність оспорюваної відмови вимогам цього закону вже встановлено судом.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В.Дмитрук