Справа № 160/359/20
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 160/359/20

адміністративне провадження № К/9901/9710/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 160/359/20

за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (далі - Кам`янська міськрада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Доступна діагностика», про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020, постановлену у складі судді Єфанової О.В. та

постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 13.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янської міськради від 24.12.2019 №1812/VII про приватизацію об`єкта права комунальної власності.

2. Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовлено у відкритті провадження по справі за вказаним позовом. Цією ж ухвалою роз`яснено, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

3. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 10.03.2020 залишив без змін ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020.

4. 31.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020, а справу №160/359/20 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

5. Верховний Суд ухвалою від 14.04.2020 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. У справі, яка розглядається суди встановили, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому висловив прохання визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янської міськради від 24.12.2019 №1812/VII, яким вирішено, зокрема приватизувати об`єкт права комунальної власності - нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3023, 9 кв.м, шляхом викупу ТОВ «Доступна діагностика».

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про приватизацію майна діє не як суб`єкт владних повноважень, а як власник майна, котрим він, відповідно до Закону, має повноваження розпоряджатися.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Касаційна скарга позивача мотивована, зокрема тим, що цей спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки у цій справі перевірці підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування та їх відповідність нормам чинного законодавства.

9. У відзиві на касаційну скаргу позивача Кам`янська міськрада вказала, що судами попередніх інстанцій правильно застосовано пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно - правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій; права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

11. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

12. Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

13. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

14. За правилами пунктів 1-2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

15. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

16. Ужитий у цій нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади або орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

17. Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно ті рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку із здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

18. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

19. Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

20. У свою чергу, згідно з частинами другою та третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

21. Пунктом 2 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

22. Як видно з матеріалів справи і встановлено судами попередніх інстанцій, позивач оскаржує рішення відповідача, яким вирішено, зокрема приватизувати об`єкт права комунальної власності - нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3023, 9 кв.м, шляхом викупу ТОВ «Доступна діагностика»

23. Відповідно до вимог частини першої статті 30 Закону України від 18.01.2018 №2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна» (надалі - Закон №2269-VIII) спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

24. Отже, за загальним правилом спори щодо приватизації державного майна відносяться до юрисдикції господарських судів. Винятки з цього правила можливі, якщо спори щодо приватизації виникають із публічно-правових відносин і тоді, коли ці спори, як чітко через сполучник ''та'' прописано в Законі, віднесені до компетенції адміністративних судів.

25. До таких спорів законодавець відніс спори, в яких оскаржуються процедурні питання проведення приватизації (тобто, дії відповідного суб`єкта владних повноважень на виконання делегованих йому владно-управлінських функцій під час проведення приватизації державного або комунального майна), що виникають між об`єктом приватизації і державним органом приватизації. В такому випадку відносини між сторонами не є відносинами рівноправних суб`єктів і мають ознаки публічно-правових.

26. Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №2269-VIII визначено, що приватизація державного або комунального майна (надалі - приватизація) - це платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

27. Відповідно до статті 10 Закону №2269-VIII порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

28. Приватизація об`єктів державної та комунальної власності, переданих в оренду регламентовано положеннями статті 18 Закону №2269-VIII.

29. Згідно із частиною п`ятою статті 16 Закону України від 21.05.1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

30. Частиною п`ятою статті 60 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

31. Вказане в сукупності свідчить про те, що орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про приватизацію майна діє не як суб`єкт владних повноважень, а як власник майна, котрим він, відповідно до Закону, має повноваження розпоряджатися.

32. Викладене дає підстави для висновку, що оскільки вимоги позивача стосуються приватизації комунального майна, то цей спір не є публічно-правовим, а відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 20 ГПК України має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства, оскільки будь-яких владних управлінських функцій у відношенні позивача відповідач не здійснював та приймаючи оскаржуване рішення діяв виключно як орган, що уповноважений управляти комунальним майном.

33. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №813/2616/18.

34. Так відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

35. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

36. Підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі визначені у статті 170 КАС України, згідно із пунктом 1 частини першої якої суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

37. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та наявні підстави для відмови у відкритті провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, але водночас, дійшли помилкового висновку про те, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

38. За приписами частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

39. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 351 КАС України)

40. З огляду на наведене, на думку колегії суддів оскаржувані судові рішення слід змінити в мотивувальній частині, а саме, з урахуванням наведених у цій постанові мотивів визначити, що даний спір належить розглядати у порядку господарського судочинства. В решті судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі №160/359/20, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020, а саме, з урахуванням мотивів наведених у цій постанові Верховного Суду визначити, що даний спір належить розглядати у порядку господарського судочинства.

В решті ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №160/359/20 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

СуддіА.І. Рибачук С.Г. Стеценко Л.В. Тацій