Справа № 640/22489/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Київ № 640/22489/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд»

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення- рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.08.2019 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 776 916 грн., у т. ч. за податковими зобов`язаннями на суму 621 533 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155 383 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до висновку акту про результати документальної планової перевірки відповідачем неправомірно встановлено факт порушення позивачем положень Податкового кодексу України, на підставі якого Головне управління Державної податкової служби у м. Києві прийняло оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Зокрема, на думку позивача, контролюючим органом неправильно проаналізовано господарські операції, а висновки, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Крім того, позивач вказує, що згідно з п. 1 розділу IV акту перевірки «перевіркою встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 p. № 2755-VI, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п. 5.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, та п. 5, п. 6, п. 7, п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638 531 грн., утому числі за 2017 рік у сумі 217 602 грн., за 2018 рік у сумі 420 929 грн.». При цьому, у відповіді на подані позивачем заперечення та рішенні ДПС посилання на порушення ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» пунктів ПСБО зникло, а замість того з`явилося посилання на порушення МСБО 1 «Подання фінансової звітності» та МСБО 16 «Основні засоби» без зазначення конкретних норм МСБО, які були порушені, тоді як в акті перевірки порушення норм МСБО з боку ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» встановлено не було.

Помилковими позивач вважає й висновки відповідача щодо того, що інформація в первинних документах по взаємовідносинах ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» з контрагентами свідчить про проведення капітальних ремонтних робіт на об`єктах ПАТ «ПТІ «Київоргбуд», а витрати понесені на ремонтні роботи відповідно до П(С)БО 7 «Основні засоби» та П(С)БО 16 «Витрати» слід відображати через рахунок 10 «Основні засоби» або 117 «Інші необоротні матеріальні активи», тобто вищезазначені витрати не повинні збільшувати або зменшувати витрати поточного звітного періоду, та відповідно фінансовий результат, що відображається в формі № 2 «Звіт про фінансові результати» та Декларації з податку на прибуток підприємств.

На думку позивача, окремим порушенням з боку відповідача є непідписання акту перевірки однією з посадових осіб, яка проводила перевірку - головним державним ревізором-інспектором Н.Г. Кесь, що свідчить про протиправність акту перевірки, а, відповідно, повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі № 640/22489/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.01.2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки результаті проведеної документальної планової виїзної перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства встановлено порушення податкового законодавства. На думку відповідача, позивачем на порушення вимог п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби» безпідставно завищено показники у рядку 2130 звіту про фінансові результати «Адміністративні витрати» на загальну суму 3 452 959 грн., у т. ч. за: 2017 рік на суму 1 114 467 грн, за 2018 рік на суму 2 338 492 грн.

13.01.2020 року до суду позивачем надано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої, окрім іншого, позивач зазначає, що висновок відповідача про безпідставне завищення показників у рядку 2130 звіту про фінансові результати «Адміністративні витрати» на загальну суму 3 452 959 грн. є необґрунтованим і безпідставно пов`язується відповідачем з тим, що позивачем віднесено до витрат господарського призначення, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, суми по ремонтам приміщень контрагентами: ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ», ТО$ «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КИЇВПРОМБУД», ТОВ «ІМАКС», ТОВ «ТЕХНОБУД-КОМПЛЕКТ». На дімку позивача, відповідач помилково вважає, що вказані витрати повинні були відображатися в складі основних засобів групи 3 «Об`єкти будівництва». При цьому, відповідач ні у відзиві, ні в акті про результати документальної планової виїзної перевірки, ні у оскаржуваному ППР не зазначає, на яких саме нормах законодавства ґрунтується його позиція і які саме норми МСБО 16 «Основні засоби» порушені.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 pоку, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 pоку, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року та іншого законодавства - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, за результатами якої складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 19.07.2019 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд»:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп.139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1. п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п. 5.1. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 та п. 5, п. 6, п.7, п.18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 грн.;

- п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у результаті чого встановлено заниження ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд» податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 206689 грн., у тому числі за: червень 2016 року на суму 4184 грн.; липень 2016 року на суму 5814 грн.; серпень 2016 року на суму 7330 грн.; вересень 2016 року на суму 7237 грн.; жовтень на суму 22745 грн.; листопад 2016 року на суму 5311 грн.; грудень 2016 року на суму 6929 грн.; січень 2017 року на суму 8074 грн.; лютий 2017 року на суму 16216 грн.; березень 2017 року на суму 7922грн.; квітень 2017 року на суму 8117 грн.; травень 2017 року на суму 7626 грн.; червень 2017 року на суму 8604 грн.; липень 2017 року на суму 6844 грн.; серпень 2017 року на суму 7248 грн.; вересень 2017 року на суму 5054 грн.; жовтень 2017 року на суму 6461 грн.; листопад 2017 року на суму 6042 грн.; грудень 2017 року на суму 3882 грн.; січень 2018 року на суму 2995 грн.; лютий 2018 року на суму 2157 грн.; березень 2018 року на суму 292 грн.; квітень 2018 року на суму 207 грн.; травень 2018 року на суму 1883 грн.; червень 2018 року на суму 3175 грн.; липень 2018 року на суму 2004 грн.: серпень 2018 року на суму 1923 грн.; вересень 2018 року на суму 3895 грн.; жовтень 2018 року на суму 2739 грн.; листопад 2018 року на суму 2472 грн.; грудень 2018 року на суму 2571 грн.; січень 2019 року на суму 10303 грн.; лютий 2019 року на суму 9163 грн.; березень 2019 року на суму 9270 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у результаті чого відсутнє складання та реєстрація податкових накладних за період з січня 2017 по березень 2019 рік;

- п. 46,1 ст.46, пп. 47.1.1 п 47.1 ст. 47. ст. 51. п, 70.16, ст. 70. пп. 176.2.«б», п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010.р № 2755-VI, п. 1.2, п. 3.3. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року за № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо не своєчасного подання даних про отримувачів доходів та недостовірних даних у звітах за ф. 1-ДФ за 1,2,3,4 кв. 2016, 4 кв. 2017, 4 кв. 2018 року.

Не погоджуючись з висновками перевірки, ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» 09.08.2019 року подано до ГУ ДФС у м. Києві заперечення до Акту перевірки (лист від 09.08.2019 року № 30/212).

За результатами розгляду заперечень ГУ ДФС у м. Києві було надано відповідь від 20.08.2019 року № 157680/10/26-15-14-02-02, відповідно до якої висновки акту перевірки від 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» викладено в наступній редакції:

«Перевіркою встановлені наступні порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, гт. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1, п.п. 140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності», міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби», у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 гривень.

- п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд» податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 181359 грн., у тому числі за : червень 2016 року на суму 4324 грн.; липень 2016 року на суму 5954 грн.; серпень 2016 року на суму 7470 грн.; вересень 2016 року на суму 7377 грн.; жовтень 2016 року на суму 22885 грн.; листопад 2016 року на суму 5451 грн.; грудень 2016 року на суму 7069 грн.; січень 2017 року на суму 8074 грн.; лютий 2017 року на суму 16216 грн.; березень 2017 року на суму 7922грн.; квітень 2017 року на суму 8117 грн.; травень 2017 року на суму 7626 грн.; червень 2017 року на суму 8604 грн.; липень 2017 року на суму 6844 грн,; серпень 2017 року на суму 7248 грн.; вересень 2017 року на суму 5054 грн.; жовтень 2017 року на суму 6461 грн.; листопад 2017 року на суму 6042 грн.; грудень 2017 року на суму 3882 грн.; січень 2018 року на суму 2995 грн.; лютий 2018 року на суму 2157 грн.; березень 2018 року на суму 292 грн.; квітень 2018 року на суму 207 грн.; травень 2018 року на суму 1883 грн.; червень 2018 року на суму 3175 грн.; липень 2018 року на суму 2004 грн.; серпень 2018 року на суму 1923 грн.; вересень 2018 року на суму 3895 грн.; жовтень 2018 року на суму 2739 грн.; листопад 2018 року на суму 2472 грн.; грудень суму 2571 грн; січень 2019 року на суму 1533 грн.; лютий 2019 року на суму 393 грн.; березень 2019 року на суму 600 грн.;

- п. 201.10 ст. 201 ПКУ, в результаті чого відсутнє складання та реєстрація податкових накладних за період з січня 2017 по березень 2019 року;

- п. 46,1 ст. 46, пп. 47.1.1 п 47.1 ст. 47, ст. 51, п. 70.16, ст. 70, пп. 176.2.«б», п. 176.2 ст.176 ПКУ, п. 1.2, п. 3.3. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 за № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», щодо не своєчасного подання даних про отримувачів доходів та недостовірних даних у звітах за ф. 1-ДФ за 1,2,3,4 кв. 2016, 4 кв. 2017, 4 кв. 2018 року».

На підставі акту перевірки 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 ГУ ДПС у м. Києві були винесено податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2.

У порядку адміністративного оскарження позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 10.09.2019 pоку (вих. № 30/241 від 10.09.2019 року) на податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2, від 23.08.2019 року № 2.

Рішення Державної податкової служби України від 05.11.2019 року № 8278/6199-00-08-05-01 про результати розгляду скарги скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2 та № 2, а податкове повідомлення-рішення від 23.08.2019 року № 2 залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України (тут і надалі - у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 pоку № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), дія якого поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно зі статтею 2 Закону № 996-XIV для цілей цього Закону підприємства (крім бюджетних установ) можуть належати до мікропідприємств, малих, середніх або великих підприємств залежно від балансової вартості активів, чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та середньої кількості працівників, визначених Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV підприємства, що становлять суспільний інтерес, - підприємства - емітенти цінних паперів, цінні папери яких допущені до торгів на фондових біржах або щодо цінних паперів яких здійснено публічну пропозицію, банки, страховики, недержавні пенсійні фонди, інші фінансові установи (крім інших фінансових установ та недержавних пенсійних фондів, що належать до мікропідприємств та малих підприємств) та підприємства, які відповідно до цього Закону належать до великих підприємств.

Згідно з частиною другою статті 121 Закону № 996-XIV підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Відповідно до Листа Міністерства фінансів України від 15.01.2021 року № 41030-01-2/1016 для складання фінансової звітності підприємства застосовують МСФЗ, які викладені державною мовою та офіційно оприлюднені на вебсторінці центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку. Переклад українською мовою Концептуальної основи фінансової звітності, МСФЗ, міжнародні стандарти бухгалтерського обліку, тлумачення Комітету з тлумачень МСФЗ (КТМФЗ) та тлумачення Постійного комітету з тлумачень (ПКТ) розміщено на офіційному вебсайті Міністерства фінансів України в підрубриці «Бухгалтерський облік / Запровадження міжнародних стандартів фінансової звітності» рубрики «Бухгалтерський облік та аудиторська діяльність» розділу «Діяльність». Зокрема, відповідно до міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності» «МСФЗ - це стандарти та тлумачення, видані Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (РМСБО). Вони охоплюють: а) Міжнародні стандарти фінансової звітності; б) Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку; в) Тлумачення КТМФЗ; г) Тлумачення ПКТ».

Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності 1 затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73

Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати» затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 року № 415.

Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року № 92.

Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318.

Згідно з п. 2 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями, іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до п. 2 П(С)БО 7 «Основні засоби» норми Положення (стандарту) 7 застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі -підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Пунктом 2 П(С)БО 16 «Витрати» встановлено, що норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Судом встановлено, що перевіркою встановлено порушення ПАТ «ПРОЕКТНО-ТЕХНОЛОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ «Київоргбуд», зокрема, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп.139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1. п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, п. 5.1. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248 та п. 5, п. 6, п.7, п.18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 грн.

При цьому, суд зазначає, що Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 втратили чинність 19.03.2013 року, тоді як акт перевірки позивача складено 19.07.2019 року.

У свою чергу, як встановлено судом, норми П(С)БО 7, П(С)БО 16, які згідно з Актом перевірки порушені ПАТ «ПТІ «Київоргбуд», не поширюються на позивача як на підприємство, яке відповідно до законодавства складає фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності.

З матеріалів справи вбачається, що застосування ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» саме міжнародних стандартів при складанні фінансової звітності також передбачено наказами голови правління ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» від 03.01.2017 року № 1 та від 04.01.2018 року № 1».

Суд зауважує, що за результатами розгляду заперечень ГУ ДФС у м. Києві було надано відповідь від 20.08.2019 року № 157680/10/26-15-14-02-02, відповідно до якої висновки акту перевірки від 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» викладено в новій редакції, зокрема, «Перевіркою встановлені наступні порушення: - п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, гт. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139, п. 140.1, п.п. 140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності», міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 16 «Основні засоби», у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 638531 грн., у тому числі за 2017 рік у сумі 217602 грн., за 2018 рік у сумі 420929 грн.».

Згідно з п. 10 МСБО 16 «Основні засоби» суб`єкт господарювання оцінює згідно з цим принципом визнання всі свої витрати на основні засоби на час їх виникнення. Ці витрати складаються з витрат, понесених спочатку на придбання або спорудження об`єкта основних засобів, та витрат, понесених у подальшому на його збільшення, заміну його частини або на обслуговування.

Відповідно до п. 12 МСБО 16 «Основні засоби» згідно з принципом визнання в пункті 7, суб`єкт господарювання не визнає в балансовій вартості об`єкта основних засобів витрати на щоденне обслуговування об`єкта. Навпаки, ці витрат визнаються в прибутку чи збитку, коли вони понесені. Витрати на щоденне обслуговування об`єкта, як правило, - це витрати на заробітну плату та витратні матеріали, а також це можуть бути витрати на незначні деталі. Призначення цих видатків часто визначають як «ремонти та технічне обслуговування» об`єкта основних засобів.

При цьому слід відзначити, що ні П(С)БО, ні МСБО не виокремлює поняття «капітальний ремонт» або «поточний ремонт». Тобто навіть якщо ремонтні роботи й підпадають під критерії капітального ремонту, це безпосередньо не впливає на облік витрат на такий ремонт.

Більше того, п. 20 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р.оку № 561, чітко визначає, що витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому, ф Пунктом 29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561, передбачається, що рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

У п. 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561, наводяться приклади поліпшень, витрати на здійснення яких призводять до зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом:

а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг);

в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Відповідно до п. 32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р. № 561, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме Міністерство фінансів України здійснює регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності та затверджує нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Відтак, відповідно як до МСБО, так і до П(С)БО суб`єкти господарювання самостійно приймають рішення щодо віднесення витрат на ремонти основних засобів до таких, що підвищують техніко-економічні можливості такого об`єкта чи ні.

Як встановлено судом, ремонтні роботи, які здійснювалися ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГЕТИЧНІ РЕСУРСИ», ТОВ «ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КИЇВПРОМБУД», ТОВ «ІМАКС», ТОВ «ТЕХНО-БУД КОМПЛЕКТ» згідно з наказами Голови правління ПАТ «ПТІ «Київоргбуд» від 20.10.2017 року № 164р, від 07.11.2017 року № І74р, від 20.11.2017 року № 180р, від 27.02.2018 року № ЗЗр, від 10.05.2018 року № 06, проводилися з метою забезпечення надійної експлуатації будівель і були визначені як «поточний ремонт», тобто здійснювалися для підтримання об`єктів в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від їх використання.

Суд також вважає доречними зауваження позивача щодо того, що посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві в якості критеріїв для віднесення ремонтних робіт до «капітального ремонту» використано Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків і споруд, затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року № 150, який виданий з метою впорядкування за видами послуг з утримання будинків і прибудинкових територій та ремонту приміщень, будинків, споруд на виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 pоку № 1875-IV, який втратив чинність з 1 травня 2019 року. До того ж зазначений Примірний перелік регулює питання надання житлово-комунальних послуг і жодним чином не стосується питань податкового законодавства та бухгалтерського обліку, а отже не підлягає застосуванню до відповідних правовідносин.

Водночас, суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено чіткого та однозначного визначення термінів «поточний ремонт» та «капітальний ремонт».

Як зазначалося вище, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити щодо внесення відповідачем змін до тексту акту перевірки шляхом викладення у новій редакції встановлених порушень за результатами перевірки.

Судом встановлено, що Податковий кодекс України та Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків -юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 не передбачають можливість вносити зміни та уточнення до акту перевірки листом контролюючого органу.

Відповідно до абзацу 2 п. 4 розділу III Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд зауважує, що в акті перевірки були посилання на пункти П(С)БО, які втратили чинність та пункти, які не застосовуються позивачем, оскільки він є публічним акціонерним товариством. У цьому контексті суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо того, у відповіді на заперечення відповідачем фактично було визнано неправомірність застосування П(С)БО, при цьому, посилаючись на пункти МСБО, жодного посилання на конкретні пункти МСБО, які були б порушені позивачем, ні в акті перевірки, ні у відповіді на заперечення немає.

Немає відповідних посилань і безпосередньо в ППР № 2, хоча форма «Р» податкового повідомлення-рішення (Додаток 2 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204) також прямо вказує на необхідність посилання на пункт та статтю законодавчого акту, порушення кого встановлено.

Щодо доводів позивача про відсутність підпису однієї з посадових осіб, уповноважених на здійснення перевірки позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 77.9 ст.77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (окрім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписують посадові особи контролюючого органу та платники податків або їх законні представники (за наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а якщо такі порушення відсутні, то складається довідка.

Згідно з п. 2 розд. ІІ «Основні вимоги до оформлення документальних перевірок» Порядку № 727, акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).

Відповідно до п. 2 розд. V «Підписання акта (довідки) документальної перевірки, порядок його (її) реєстрації та зберігання» вищезазначеного Порядку, акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється в контролюючому органі протягом 5 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або застосовують консолідовану сплату та у випадках проведення документальних перевірок дотримання законодавства з питань державної митної справи - протягом 10 робочих днів), з дотриманням визначених у п. 5 цього розділу вимог щодо реєстрації актів документальних перевірок.

Відповідно до абз. 7 п. 6 «Рекомендації щодо оформлення розділу IV «Висновок» акта (довідки) перевірки» Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДФС від 01.06.2017 року № 396, після підписів посадових осіб контролюючого органу, які здійснювали перевірку, вчиняється запис, що первинні документи, використані під час проведення перевірки, є достовірними, надані в повному обсязі, немає додаткових (інших) документів, які свідчать про діяльність платника податків (спростовують викладені в акті перевірки факти) за період, що перевірявся.

З огляду на зазначені приписи Податкового кодексу України, наказ Міністерств фінансів України, наказ ДФС України, акт перевірки має бути підписаний посадовими особами (у множині) контролюючого органу.

Водночас, випадки, в яких контролюючі органи приймають або не приймають податкові повідомлення-рішення, якщо акт перевірки не був підписаний одним з перевіряючих, зокрема, у разі відсутності з поважних причин на момент оформлення та підписання акта перевірки, неможливості підписання (хвороба) або ухилення від підписання, не регламентовано чинним законодавством України.

Отже, наведені вище приписи Податкового кодексу України, наказу Міністерств фінансів України, наказу ДФС України можна розуміти таким чином, що такий акт перевірки має бути підписаний тими посадовими особами контролюючого органу, які вказані у направленні на проведення такої перевірки, наказі про призначення податкової перевірки (копія якого має бути додана до направлення), що мають бути підписані відповідним керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу та скріплені його печаткою, щоб такий акт перевірки відповідав вказаним вимогам чинного законодавства України.

Суд також звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи, відповідач факту не підписання акту перевірки головними державними ревізорами-інспекторами Кесь Н.Г. не заперечує, не обґрунтовує неможливість підписання акту цією особою у зв`язку з перебуванням у відпустці на дату складення акту, не підтверджує долученими до матеріалів справи копією наказу про надання зазначений особі відпустки у період перевірки позивача.

Разом з тим, положеннями п.2 розд. І Порядку № 727 визначено, що акт документальної перевірки - це службовий документ, а отже він повинен відповідати і загальним вимогам до оформлення організаційно-розпорядчих документів, одним із видів яких він є.

Зокрема, відповідно до положень Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003) цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій) (п.1.1).

Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів (п.1.2).

Відповідно до п 4.4 ДСТУ 4163-2003 документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Згідно з положеннями п.5.23 ДСТУ 4163-2003 підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.

У разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначено в документі, документ підписує особа, яка виконує її обов`язки, або її заступник. У цьому випадку обов`язково зазначають посаду і прізвище особи, яка підписала документ (виправлення вносять рукописним або машинописним способом), наприклад: "Виконувач обов`язків", "Заступник".

Аналогічні за змістом положення щодо підписання посадовими особами організаційно-розпорядчих документів містяться в п.10 гл.7 розд. ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5 (далі - Правила №1000/5).

Водночас, згідно з п.5 гл.10 розд.ІІ цих Правил якщо за зміст документа відповідають кілька осіб, то проставляються два або більше підписів. При цьому підписи посадових осіб розміщуються один під одним відповідно до підпорядкованості осіб.

Положеннями п.2 розд.І Правил №1000/5 визначено, що службовий документ - це офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити (абз. 30).

Реквізит службового документа - обов`язковий елемент, зафіксований в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили (абз. 28).

Відповідно до положень пп. 4.1.7 п.4.1 Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» ДСТУ 2732:2004, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 року № 97 (далі - ДСТУ 2732:2004), підпис (службового документа) - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Згідно з п.3.12 ДСТУ 2732:2004 юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

З аналізу наведених положень вбачається, що акт перевірки, як службовий документ, повинен мати такий обов`язковий реквізит як підписи посадових осіб, відповідальних за його зміст, з наявністю якого законодавець пов`язує набуття цим документом юридичної сили. Відсутність на акті перевірки хоча б одного підпису посадової особи, яка проводила перевірку та відповідальна за його зміст, свідчить про те, що такий акт перевірки є неналежно оформленим, не набуває юридичної сили і відповідно не може бути законною підставою для прийняття контролюючим органом податкових-повідомлень рішень про нарахування платнику податків грошових зобов`язань.

З урахуванням наведеного, акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 19.07.2019 року № 467/26-15-14-02-02/04012951, за відсутності на ньому підписів окремих посадових осіб, які зазначені у вступній частині акту як такі, що проводили перевірку позивача, є неналежно оформленим, а тому не може вважатись законною підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих на його основі.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1).

Допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі. При цьому, сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Наведеним вимогам процесуального законодавства неналежним чином оформлений акт перевірки від 19.07.2019 року, як носій доказової інформації про встановлені за результатом перевірки факти порушень вимог податкового законодавства позивачем, не відповідає, а тому є недопустимим доказом і братись судом до уваги не може.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 813/2451/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що законних підстав для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, за відсутності належно оформленого акту документальної перевірки, у контролюючого органу не було, а тому такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді даної справи судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Встановлене судом у ході розгляду даної справи неналежне оформлення відповідачем акту перевірки свідчить про порушення контролюючим органом своїх власних процедур, а тому прийняті за таких обставин рішення не можуть вважатись правомірними, інакше це свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов`язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на недоведеність факту порушень позивачем приписів податкового законодавства, беручи до увагу недопустиме змінення резолютивної частини ату відповідачем під час надання відповіді на заперечення позивача щодо акту перевірки від 19.07.2018 року № 467/26-15-14-02-02/04012951, а також відсутність підпису уповноваженої особи у акті перевірки, що свідчить про його недопустимість та протиправність, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.08.2019 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 776 916 грн., у т. ч. за податковими зобов`язаннями на суму 621 533 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155 383 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень допустимими доказами не довів, натомість доводи позивача про порушення відповідачем належної правової процедури знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд».

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6, ) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення- задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.08.2019 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 776 916 грн., у т. ч. за податковими зобов`язаннями на суму 621 533 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 155 383 грн.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 653,74 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, )

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур