Справа № 120/666/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 квітня 2021 р. Справа № 120/666/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у віці 52 років вона звернулась до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак за результатами розгляду її заяви, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), з огляду на відсутність у неї віку, встановленого абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 - 54 років.

Також у рішенні вказано, що пільговий стаж, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, як водієві міського пасажирського транспорту складає 29 років 9 місяців 6 днів.

На думку позивача, протиправне рішення прийнято відповідачем без врахування рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, яким зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення рішення.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначає, що позивач звернулася до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), а не ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також зазначає, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року є хибним, оскільки Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону № 1058 та доповнено його розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

А тому з 01.01.2018 року пенсія за віком на пільговим умовах призначається відповідно до ст. 114 Закону № 1058.

Отже, головне управління рішенням № 71 від 25.09.2020 року відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 114 Закону № 1058, з огляду на те, що позивач не досягла віку встановленого Законом, а саме - 54 років.

За таких обставин, відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в вересні 2020 року звернулася до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення № 71 від 25.09.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

У рішенні вказано, що відповідно до ч. 8 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2013 року (далі Закон № 1058), право на призначення дострокової пенсії за віком мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), - після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

До досягнення віку, встановленого абз. 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - якщо вони народилися з 01.10.1968 року по 31.03.1969 року.

Окремо зазначено, що заявницею надано уточнюючу довідку № 813 від 10.08.2020 року, виданої КП "Вінницька транспортна компанія", згідно якої заявниця в періоди з 15.07.1987 року по 02.09.1990 року, з 04.04.1991 року по 19.01.1996 року, з 10.03.1996 року по 18.02.2014 року та з 02.09.2016 року по теперішній час (по дату видачі даної довідки) протягом повного робочого дня працювала за професією водія трамвая міськелектротранспорту і виконувала пасажирські перевезення на маршрутах міськелектротранспорту. В даній довідці зазначено періоди перебування заявниці у відпустках без збереження заробітної плати: з 17.08.1989 року по 20.08.1989 року, з 30.07.2013 року по 30.07.2013 року, з 01.07.2017 року по 02.07.2017 року (наявна описка), з 25.06.2018 року по 27.06.2018 року, з 23.09.2019 року по 29.09.2019 року.

Враховуючи вище викладене, до пільгового стажу заявниці було зараховані наступні періоди трудової діяльності: з 15.07.1987 року по 16.08.1989 року, з 21.08.1989 року по 02.09.1990 року, з 04.04.1991 року по 19.01.1996 року, з 10.03.1996 року по 29.07.2013 року, з 31.07.2013 року по 18.02.2014 року, з 02.09.2016 року по 30.06.2017 року, з 03.07.2017 року по 24.06.2018 року, з 28.06.2018 року по 22.09.2019 року, з 30.09.2019 року по 10.08.2020 року, що фактично становить 29 років 9 місяців 6 днів.

Також у рішенні вказано, що страховий стаж, обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, становить 30 років 7 місяців 17 днів.

Отже, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону № 1058, з огляду на відсутність у неї віку, встановленого абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 - 54 роки.

На думку позивача відповідач не врахував рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, оскільки зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення цього рішення, що зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положення Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

При цьому, згідно з п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції після прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII раніше передбачений пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок було збільшено з 50 років до 55 років та збільшено стажу роботи з 20 років до 25 років. Таким чином право на пенсія набували жінки по досягненню 55 років зі стажем роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Закон № 1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (Закон № 2148) який набрав чинності 11.10.2017 року доповнено текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, ст. 114, яким визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Так, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 8 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали водіями міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та ч. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років".

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та ч. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Таким чином, вимоги вказаних законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII та 55 років за ч. 8 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), колегія суддів вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Так, у вказаних рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За таких обставин, суд вважає, що необхідно надати перевагу саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування вказаних вище норм права, на думку суду усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

При цьому, ГУ ПФУ у Вінницькій області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 25.09.2020 року № 71 зазначило, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 7 місяці 17 дні, в тому числі пільговий стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, як водієві міського пасажирського транспорту становить 29 років 9 місяців 6 днів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, як водієві міського пасажирського транспорту, позивачка досягла необхідного віку та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії, що в свою чергу вказує на обгрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Для відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 71 від 25.09.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком на підставі п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Та, як наслідок скасування рішення, зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту звернення - 21.09.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 71 від 25.09.2020 року головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно п. "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 21.09.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович