Справа № 182/7641/20
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/7641/20
Провадження № 2-а/0182/21/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.03.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Вяткіна Олександра Володимировича, Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконними дії та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 28.12.2020 року звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

13.12.2020 року поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, старшим лейтенантом поліції Вяткіним О. В. відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185950, в якій вказано, що він 13.12.2020 року о 15 год. 55 хв. у м. Нікополь по вул. Електрометалургів, 137 керував автомобілем IVECO MAGIRUS, номерний знак НОМЕР_1 та не мав при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.1 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначеною постановою було накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Вказану постанову він вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, відсутні будь-які докази щодо підтвердження його вини чи інші обставини, що мають значення для справи.

Так, 13.12.2020 року о 15 год. 55 хв. він не керував автомобілем IVECO MAGIRUS, номерний знак НОМЕР_1 , оскільки вказаний автомобіль був припаркований з правого боку проїзної частини в м. Нікополь по вул. Електрометалургів, буд. 137. В цей час під`їхав автомобіль патрульної поліції, та інспектор, що вийшов з даного автомобіля, попросив у нього документи для перевірки. Він надав інспектору запитувані ним документи в електронному вигляді в мобільному додатку «Дія», однак інспектор відмовився знайомитися з документами, наданими у такому форматі. Зазначає, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектором здійснювалася відео фіксація, однак вона була вибірковою, тобто запис не здійснювався постійно, а лише уривками, тому такий запис не може бути належним доказом наявності в його діях складу правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, просить суд визнати дії відповідача незаконними, скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185950 від 13.12.2020 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді від 27.01.2021 року позивачу поновлено строк на звернення до суду з даним позовом, позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі (а.с. 17-18).

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України відповідача та інших учасників справи було негайно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 20-24).

Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву, запропоновано надати адміністративний матеріал відносно позивача.

В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності, подана на електронну адресу суду 18.03.2021 року (а.с. 29).

Також в матеріалах справи наявна заява Поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Вяткіна О. В. від 22.02.2021 року, згідно якої він просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було винесено правомірно, відповідні докази додані до цієї справи (а.с. 25).

Крім того, до матеріалів справи відповідачем долучено відеодиск з записом з боді камери № 5 (а.с. 26-27).

Відзиву на позов ОСОБА_1 , а також копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185950 від 13.12.2020 року, складеної відносно ОСОБА_1 на адресу суду не надходило.

Представник Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області до суду не з`явився, будучи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Вяткіним О. В. відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 185950 від 13.12.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 13.12.2020 року о 15 год. 55 хв. у м. Нікополь по вул. Електрометалургів, керував автомобілем IVECO MAGIRUS, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.1 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 5).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи. Водій повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Згідно із підпунктами а, б пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно із вимогами п. 2.4.а ПДР України, водій, на вимогу поліцейського, повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), становить адміністративне правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України №956 від 23.10.2019 Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу затверджено Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затверджений Постановою КМУ від 23.10.2019 № 956 визначає процедуру замовлення, формування, пред`явлення та перевірки електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

У цьому Порядку під термінами електронне посвідчення водія (далі - е-посвідчення) та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (далі - е-свідоцтво) слід розуміти цифрове відображення виданих особі національного посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах єдиної інформаційної системи МВС.

Частиною 3 зазначеного Порядку визначено: особа, яка в установленому законодавством порядку отримала посвідчення водія та/або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, має право замовити е-посвідчення та е-свідоцтво. Для замовлення е-посвідчення та/або е-свідоцтва така особа повинна завантажити на смартфон мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг Дія та пройти електронну ідентифікацію.

Згідно з ч. 4 Порядку: Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Дія, на підставі відомостей про видані особі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС.

Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі МВС усіх відомостей, зазначених у посвідченні водія та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи для формування е-посвідчення.

Колісному е-посвідченню та е-свідоцтву присвоюється унікальний електронний ідентифікатор (QR-код) для доступу до відомостей єдиної інформаційної системи МВС, на підставі яких формувалися е-посвідчення та е-свідоцтво .

Частиною 6 та 7 Порядку визначено, що Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Зазначена вище постанова набрала чинності 29 листопада 2019 року та опублікована в газеті «Урядовому кур`єр» № 230 від 29 листопада 2019 року.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач дотримався п.2.4 Правил дорожнього руху, а саме: на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ним у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 956 від 23 жовтня 2019 року пред`явлено на мобільному телефоні е-свідоцтво.

Відповідачем не спростовано, що позивач пред`явив для ознайомлення інспектору поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, скориставшись мобільним додатком Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія».

Дослідивши DVD-диск, доданий відповідачем до матеріалів справи, на якому зафіксовано на трьох файлах складення адміністративного протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що він не може бути належним доказом по даній справі, оскільки записи, що маються на ньому здійснено уривками, на них не зафіксовано моменту зупинення позивача, а тому вони не підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення та не спростовують обставини, на які посилається позивач у даній справі.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Будь-яких належним та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем не надано.

Сама ж по собі наявність постанови про адміністративне правопорушення не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим згідно п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Даною статтею не передбачено право суду визнавати дії відповідача протиправними чи незаконними, а тому вимоги позивача про визнання дій Поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Вяткіна Олександра Володимировича незаконними задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог адміністративного позову частково лише в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 185950 від 13.12.2020 року, про накладення штрафу на позивача, за правопорушення передбачене ч ч. 1 ст. 126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 70, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Вяткіна Олександра Володимировича, Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконними дії та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 185950 від 13.12.2020 року складену Поліцейським СРПП № 1 Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Вяткіним Олександром Володимировичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складений 02.04.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева