Справа № 640/8365/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Київ № 640/8365/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення №6042/Р/26-53-13 від 15.09.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в лютому 2020 році йому стало відомо про анулювання контролюючим органом ще у 2017 році реєстрації ОСОБА_1 як платника єдиного податку. Зі змісту листа ГУ ДПС у м. Києві від 17.03.2020 №9624/Р/26-15-33-17-15 встановив, що рішення від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийнято контролюючим органом (ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) з посиланням на норму абз. 3 пп. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України та без проведення попередньо перевірки, а саме лише на підставі довідки. Позивач вважає, що таке рішення від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 було прийнято контролюючим органом з порушенням законодавчо встановленого порядку для прийняття такого роду рішень. Також позивач посилився на безпідставність рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, позаяк обставина існування в інтегрованій картці позивача недоїмки по сплаті єдиного податку у період з квітня по листопад 2017 року мала штучний характер. А саме при здійсненні 07.07.2016 сплати на казначейські рахунки відповідних сум єдиного податку та єдиного соціального внеску, позивач помилко сплатив єдиний податок (12 615,60 грн.) на казначейський рахунок, що був призначений для сплати єдиного соціального внеску. В подальшому, після виявлення даної обставини позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про перерахування помилково сплачених коштів на вірний казначейський рахунок. Як наслідок в листопаді-грудні 2017 року сума коштів у розмірі 12 615,60 грн. була перерахована з казначейського рахунку для сплати єдиного соціального внеску на казначейський рахунок, призначений для сплати єдиного податку, та відповідно сума недоїмки зникла.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі №640/8365/20 за вказаним позовом та саму справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі представник ГУ ДПС у м. Києві подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, де останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення суб`єкт владних повноважень мотивував тим, що за даними інформаційних систем ДПС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) починаючи з 08.12.2015 перебуває на обліку в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець, а у період з 01.01.2016 по 30.09.2017 був також зареєстрованим платником єдиного податку (третя група, ставка податку 5% від суми доходу). Відповідно до рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 реєстрація платником єдиного податку анульована відповідно до норм абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України та підприємця ОСОБА_1 виключено з Реєстру платників єдиного податку. Підставою для такого анулювання реєстрації платником єдиного податку стала наявність у позивача за даними інтегрованої картки станом на кожне перше число місяця упродовж двох послідовних кварталів (а саме: станом на 01.04.2017, 01.05.2017, 01.06.2017, 01.07.2017, 01.08.2017 і 01.09.2017) недоїмки (податкового боргу) по сплаті єдиного податку (тобто, підстава визначена абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України). Рішення від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 було надіслано на адресу платника (позивача) - АДРЕСА_1 у поштовому відправленні №440, та 19.10.2017 повернулося до органу ДФС неврученим з причини «за закінченням встановленого строку зберігання».

Додатково представник відповідача зазначив, що у випадку вирішення питання про анулювання реєстрації платника єдиного податку з підстави наявності у платника податкового боргу, чинним законодавством не передбачено обов`язку контролюючого органу провести перевірку для прийняття відповідного рішення.

Від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у тексті якої підтримав свою правову позицію та зазначив, що орган ДПС продовжує приймати подані ОСОБА_1 податкову звітність платника єдиного податку.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (сформованої станом на 11.12.2015) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований 08.12.2015 як фізична особа-підприємець.

За даними Реєстру платників єдиного податку (відомості з якого можливо переглянути на офіційному веб-порталі ДПС України за посиланням: https://cabinet.tax.gov.ua/registers/edpod) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був зареєстрований як платник єдиного податку третьої групи з 1 січня 2016 року.

Рішенням Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.09.2017 реєстр. №6042/Р/26-53-13 було анульовано реєстрацію платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), шляхом виключення з Реєстру платників єдиного податку 30.09.2017.

Відповідно до тексту цього Рішення від 15.09.2017 підставою для такого анулювання, шляхом виключення з Реєстру платників єдиного податку, стало наступна: «у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідових кварталів, відповідно до абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Кодексу».

В якості документу, що засвідчував наявність підстави для анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку визначена довідка про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13. За змістом такої довідки від 15.09.2017 працівником ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві встановлено, що платником (позивачем) порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідових кварталів, та зокрема зафіксовано суму податкового боргу 13 172,48 грн.

16.09.2017 ГУ ДФС у м. Києві надіслало поштою (цінний лист №440) на адресу місця проживання позивача примірник рішення від 15.09.2017 реєстр. №6042/Р/26-53-13. Зазначене поштове відправлення повернулося до органу ДФС неврученим з причини «за закінченням встановленого строку зберігання».

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 ПК України, відповідно до п. 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Пунктом 299.10 ст. 299 ПК України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

У свою чергу за змістом пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Зі змісту наявних у справі матеріалів суд встановив, що підставою для прийняття органом ДФС (правонаступником якого є відповідач) оскаржуваного рішення від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 слугувала наявність в останнього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (тобто, станом на 01.04.2017, 01.05.2017, 01.06.2017, 01.07.2017, 01.08.2017 і 01.09.2017), всього у розмірі 13 172,48 грн. Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на даних інтегрованої картки платника єдиного податку з фізичних осіб - ОСОБА_1 за 2017 рік (засвідчений витяг з якої поданий представником до суду разом з відзивом).

Дослідивши та проаналізувавши даний витяг з інтегрованої картки платника (далі - ІКП) позивача суд встановив наступне: станом на 31.12.2016 в ІКП обліковувалася недоїмка по сплаті єдиного податку в сумі 12 615,60 грн. Упродовж періоду з січня по листопад 2017 року в ІКП позивача на підставі поданих ним податкових декларацій (реєстр. № від 11.01.2017, № від 10.07.2017) були нараховані до сплати суми єдиного внеску: 19.02.2017 - 24 673,90 грн., 19.08.2017 - 9 835,50 грн. та 19.11.2017 - 1000 грн. Вказані податкові зобов`язання були сплачені ФОП ОСОБА_1 повністю 19.01.2017, 07.07.2017 і 10.10.2017, що відображено в ІКП.

Разом з тим, упродовж періоду з 19.02.2017 по 17.01.2018 за позивачем постійно обліковувалася заборгованість по єдиному внеску, в т.ч. станом на 31.08.2017 і 30.09.2017 у розмірі 13 082,22 грн. (з них недоїмка - 12 919,87 грн. та сума пені - 162,35 грн.).

Як пояснив позивач в текстах своїх заяв по суті, виникнення такої податкової заборгованості було зумовлено наступним: 07.07.2016 при оформленні платіжних документів на оплату до бюджету сум єдиного податку (12 615,60 грн.) та єдиного соціального внеску (941,16 грн.) ФОП ОСОБА_1 допустив в одному з таких документів, а саме - в тексті платіжного доручення №9 від 07.07.2016 помилку у реквізиті. Так, зазначивши у платіжному дорученні №9 від 07.07.2016 на сплату єдиного податку у сумі 12 615,60 грн. відповідне призначення платежу: «*;101;; Сплата ЄП за 2 квартал 2016 року; ;;» ФОП ОСОБА_1 водночас вказав номер казначейського рахунку « 2653» в ГУ ДКСУ у м. Києві, що був призначений для оплати єдиного соціального внеску.

У зв`язку з цим перераховані банком кошти (у сумі 12 615,60 грн.) згідно платіжного доручення ФОП ОСОБА_1 від 07.07.2016 №9 надійшли 07.07.2016 на казначейський рахунок № НОМЕР_2 та були зараховані в оплату єдиного соціального внеску.

Виявивши наведене, ФОП ОСОБА_1 подав 15.11.2017 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву вих. №01/11-17 від 14.11.2017, в якій просив орган ДФС перерахувати помилково сплачені згідно платіжного доручення від 07.07.2016 №9 кошти у сумі 12 615,60 грн. з рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в ГУ ДКСУ у м. Києві, на інший рахунок № НОМЕР_3 .

За наслідками розгляду такої заяви позивача контролюючий орган 06.12.2017 зарахував кошти у сумі 12 615,60 грн. в рахунок оплати єдиного податку, внаслідок цього в ІКП позивача виникла переплата по єдиному податку.

Наведені обставини відповідачем в ході розгляду судом цієї справи спростовані не були та засвідчуються наявними матеріалами справи, а саме: витягом з ІКП, копіями платіжного доручення від 7.07.2016 №9 з відміткою банку про проведення платежу, банківської виписки за період з 01.07.2016 по 30.09.2016 з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , заяви ФОП ОСОБА_1 від 14.11.2017 вих. №01/11-17 щодо перерахунку надміру або помилково сплачених коштів.

Проаналізувавши перелічені докази суд дійшов висновку, що причиною виникнення в ІКП позивача заборгованості у сумі 12 615,60 грн. по єдиному податку, факт наявності якої у свою чергу став підставою для прийняття 15.09.2017 органом ДФС рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №6042/Р/26-53-13, було надходження 07.07.2016 коштів на аналогічну суму на інший казначейський рахунок.

Тобто, станом на кінець 2016 року необхідна сума коштів була сплачена позивачем в рахунок оплати єдиного податку, однак з вини останнього надійшла на казначейський рахунок, призначений для оплати іншого обов`язкового платежу, внаслідок чого інформація про таку оплату не була відображена в ІКП.

У контексті з наведеним суд враховує положення чч. 4 і 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» визначене у п. 231 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України та в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за №594/6882 (далі - Положення №122), як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Зокрема, відповідно до п. 2.1 Положення №122 єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Тобто, всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №810/3355/17.

Крім того, згідно з п. 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Під час розгляду цієї справи відповідач не повідомив та не надав суду жодні документальні докази того, що сплачені ФОП ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 07.07.2016 №9 кошти у сумі 12 615,60 грн. не надійшли на єдиний казначейський рахунок.

За таких обставин суд вважає, що зафіксована у довідці ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 та в ІКП станом на серпень-вересень 2017 року сума податкового боргу сформувалась штучно та, з огляду на це не могла бути законною підставою для висновку про прийняття оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 .

Окрім того, надаючи правову оцінку посиланням позивача на порушення контролюючим органом порядку прийняття оспорюваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, суд зазначає наступне.

В силу норм пп. 3 п. 299.10 і п. 299.11 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, у випадках, визначених пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналізуючи наведені норми ПК України Верховний Суд під час перегляду у касаційному порядку судових рішень у подібних податкових спорах сформував наступну правову позицію: «однією з підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку є факт існування у такого платника податку податкового боргу. Підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.» (постанови від 19.11.2019 у справі №200/5738/19-а, від 21.05.2020 у справі №820/5346/17).

Втім, як вбачається з наявних у справі матеріалів, контролюючий орган жодної перевірки ФОП ОСОБА_1 не проводив і, відповідно, - не складав акта камеральної перевірки про порушення платником (позивачем) податкового законодавства в частині своєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по єдиному податку до бюджету. Отже спірне рішення від 15.09.2017 було прийняте контролюючим органом на підставі даних інтегрованої картки платника податку, а не на підставі акта перевірки, як встановлено п. 299.11 ст. 299 ПК України.

Враховуючи наведене у сукупності суд погоджується з доводами позивача про протиправність рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.09.2017 реєстр. №6042/Р/26-53-13 про анулювання реєстрації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 09.04.2020 №57084 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаними позовом сплатив судовий збір у сумі 2 102 грн. Відтак, суд вказує про присудження на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 15.09.2017 №6042/Р/26-53-13 про анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок