Справа № 160/1052/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/1052/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 160/1052/20 (м. Дніпро, суддя першої інстанції Сліпець Н.Є.)

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 13695,67 грн. на день звільнення з військової служби 05 серпня 2019 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) у сумі 50999,80 грн. за період з 06.08.2019 по 21.10.2019.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 160/1052/20 позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 13 695,67 грн. на день звільнення з військової служби 05 серпня 2019 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 06.08.19 по 21.10.19 у сумі 50999, 80 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень вісімдесят копійок) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно п.7 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виплати здійснюються в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна на відповідний рік. Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі військовослужбовцям, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та статей 116, 117 КЗпП України. Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає що ст.117 КЗпП України передбачено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Посилається на постанову Верховного суду від 30.11.2020 по справі №480/3105/19. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу першого парашутно-дисантного батальйону, у званні капітана.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №157 від 05.08.2019 по строковій частині, на підставі наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) №60 від 10.06.2019, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та з 05.08.2019 виключено із списків особового складу частини, знято з всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Зіньківського РВК Полтавської області (а.с.9).

Наказом №157 визначено необхідність здійснення наступних виплат:

- відповідно до наказу МОУ №260 від 07.06.2018 виплатити щомісячну премію за період з 01.07.2019 по 05.08.2019;

- відповідно до наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 виплатити грошову надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8 % за період з 01.07.2019 по 05.08.2019;

- грошову компенсацію за частину щорічної невикористаної відпустки за 2019 рік 12 діб;

- грошову надбавку за роботу з секретними документами за період з 01.07.2019 по 05.08.2019;

- одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 за 10 календарних років у розмірі 50 % грошового забезпечення;

- грошову компенсацію замість речового майна, належного до видачі у сумі 13 695,67 грн.

Зазначена сума грошової компенсації за не отримане речове майно підтверджується довідкою № 491 від 07.06.2019, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.15).

Грошова компенсація за неотримане речове майно в день виключення із списків особового складу ОСОБА_1 здійснена не була. Грошова компенсація за неотримане речове майно була відшкодована позивачу 21.10.2019 (а.с.11).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач оскаржив їх до адміністративного суду.

Правомірність бездіяльності щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні є предметом спору в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію у сумі 13 695,67 грн. 21.10.2019, а не в день звільнення з військової служби 05.08.2019. За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст. 116 та ст. 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95. №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, однак враховує наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 9 цього закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 року №475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пунктом 3 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація військовослужбовцям виплачується з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до положень п. 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1, 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 викладена правова позиція, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої п. 242 Положення №1153/2008.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про непоширення положень ст. 117 КЗпП України на спірні правовідносини та те, що компенсація за неотримане речове майно не є грошовими коштами, які належать військовослужбовцю при звільненні, є помилковими.

Виходячи з позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі 480/3105/19 (пп.59-61), синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з цього, суд першої інстанції мав врахувати, що під час розрахунку позивачеві було виплачено 28140,63 грн.

Оскільки при звільненні позивач не отримав лише 13 695,67 грн. , що складає 32,74% від загальної суми (28140,63 грн. + 13695,67 грн. = 41836,30 грн.), виходячи з принципу пропорційності, колегія суддів вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь - 16 697,33 як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (32,74% від 50999, 80 грн.).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

З огляду на вищевказане, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 317 КАС України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржує відповідач.

Крім того, зважаючи на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року скаржнику відстрочено сплату судового збору в сумі 2522,40 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року до завершення апеляційного перегляду у справі №160/1052/20, приймаючи до уваги часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача підлягає стягненню на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 825,83 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 160/1052/20 змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 06.08.19 по 21.10.19 у сумі 16 697,33 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень тридцять три копійки) грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 825 (вісімсот двадцять п`ять) гривень 83 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов