Справа № 826/14518/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 квітня 2021 року

Київ

справа №826/14518/17

адміністративне провадження №К/9901/10407/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Дашутіна І.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 826/14518/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 23.03.2021.

Під час перевірки зазначених матеріалів встановлено, що касаційна скарга подана з пропуском строків, встановлених статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 22.12.2020, повний її текст виготовлено того ж дня, відповідно, останнім днем для оскарження цього рішення було 21.01.2021.

Проте касаційну скаргу направлено до касаційного суду засобами поштового зв`язку лише 23.03.2021, тобто з пропуском строку встановленого для цього. У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що копія постанови апеляційного суду була отримана 22.02.2021, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на копії постанови апеляційного суду. Однак, на копії постанови апеляційного суду не міститься дати її отримання відповідачем.

Крім того, відповідно до частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене та те, що для вирішення питання про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення має значення саме дата вручення учаснику справи копії судового рішення, а не дата його реєстрації відповідачем, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху з метою надання скаржнику часу для подання доказів про фактичну дату отримання копії оскаржуваного рішення, зокрема, копії розписки про отримання копії постанови апеляційного суду або копії конверта, в якому було направлено копію постанови апеляційного суду. У разі пропуску тридцятиденного строку з моменту вручення копії такого судового рішення скаржнику слід подати відповідну заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням поважних причин його пропуску.

Крім того, на порушення вимог пункту 4 частини другої статті 328 КАС України у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 - 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України)

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не може вважатися подібністю правовідносин.

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, який обґрунтований тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: пункт 78.4 статті 78, пункт 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Скаржник вважає, що суди не врахували позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.», відповідно до якої платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Також скаржник зазначає, що така позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 18.12.2018 у справі № 826/3014/16 та від 22.01.2020 у справі № 826/16348/13-а.

Разом з тим, пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає виключення з можливості його застосування, а саме: крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так, у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

Посилання на постанову Верховного Суду України є незмістовним, оскільки у цій постанові не міститься такого висновку, про який зазначає скаржник. Більш того, у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд також зазначав, що предметом спору після проведення перевірки є саме податкові повідомлення-рішення, однак, позивач не обмежений правом визначати таку підставу для їх скасування як порушення порядку призначення та/або проведення перевірки.

Відповідно до висловленого Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 підходу, перевірка правомірності податкового повідомлення-рішення по суті виявленого порушення можлива після висновку про відсутність порушень при призначенні та/або проведенні перевірки, або, якщо встановлені порушення не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.12.2018 у справі № 826/3014/16 та від 22.01.2020 у справі № 826/16348/13-а, які після ухвалення постанови від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 не є застосовними, суперечить пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а тому не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження в цій частині.

Також, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, ГУ ДПС зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме пункт 44.1 статті 44, пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України. Скаржник вважає, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.11.2018 у справі №826/16277/14, від 20.02.2018 у справі №818/920/17, від 08.05.2018 у справі № 826/13607/15, у яких підтримано позицію контролюючого органу, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про реальність господарських операцій.

З огляду на зміст судових рішень у цій справі в оскаржуваній частині, а також висновки Верховного Суду, викладені у наведених скаржником постановах, не вбачається різного правозастосування, оскільки саме досліджуючи реальність господарських операцій шляхом надання правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам у сукупності, суди встановили фактичні обставини та дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування норм права. Тому, сам факт наявності судових рішень якими у задоволенні позовів платників податків було відмовлено не свідчить про застосування судами у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду.

Отже, наведене скаржником обґрунтування є недостатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Черкаській області підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 826/14518/17 залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- подання відповідних доказів на підтвердження дати отримання копії судового рішення, зокрема, копії розписки про отримання копії постанови апеляційного суду або копії конверта, в якому було направлено копію постанови апеляційного суду, і у разі пропуску тридцятиденного строку з моменту вручення копії такого судового рішення - подання відповідної заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак І.В. Дашутін