Справа № 280/972/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 квітня 2021 року Справа № 280/972/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. виконавчого комітету Любимівської сільської ради (70033, Запорізька область, Вільнянський район. с. Любимівка, вул. Центральна, 86-А)

2. Вільнянської міської ради (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 4)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. виконавчого комітету Любимівської сільської ради (далі відповідач 1), 2. Вільнянської міської ради (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

скасувати рішення виконавчого комітету Любимівської сільської ради від 24.11.2020 №50, яким відмовлено у заяві ОСОБА_1 від 08.09.2020;

зобов`язати виконавчий комітет Любимівської сільської ради направити комісію сільради по вул. Набережна, 76, с. Грізне Вільнянського району Запорізької області для складання акту комісії з участю позивачів на предмет: ведення господарської діяльності у дворі по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Зафіксувати актом комісії сільради ремонт хати АДРЕСА_2 - відмістки біля хати і залишилось добудувати 7 метрів відмостки біля хати та вирубки сухостоя по вулиці біля двору, і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень;

зобов`язати рішенням суду Вільнянську міську раду здійснити запис в по господарський облік міськради факт придбання у власність ОСОБА_2 частину колодязя питної води у дворі АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 ;

зобов`язати Вільнянську міську раду направити комісію сільради по вул. Набережна, 76, с. Грізне Вільнянського району Запорізької області для складання акту комісії з участю позивачів, чи їх представників, в якому зазначити наявність чи відсутність центрального водопроводу в АДРЕСА_2 .

Також, просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 200 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/6508/20 зобов`язано Любимівську сільську раду повторно розглянути звернення ОСОБА_1 (вх. від 08.09.2020 №456/02-03-10). В подальшому позивач отримала рішення виконавчого комітету Любимівської сільської ради від 24.11.2020 №50, прийняте на виконання рішення суду у справі №280/6508/20, яким відмовлено у задоволенні її заяви у зв`язку з відсутністю повноважень сільської ради щодо складання актів про здійснення ремонтних робіт та ведення господарської діяльності по АДРЕСА_2 . Позивач стверджує, що відповідач 1 рішення суду не виконав та не розглянув її заяву в повному обсязі, вирішивши лише одне з поставлених питань, що свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності та про протиправність оскаржуваного рішення. Також, відповідач 1 розглянув заяву ОСОБА_1 не у спосіб, визначений законом. Зокрема, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування», питання використання земельних ділянок на території сільської ради мають розглядатися виключно на сесії сільської ради. Крім того, відповідач 1 неправдиво вказав у спірному рішенні про відсутність повноважень сільської ради щодо складання актів про здійснення ремонтних робіт та ведення господарської діяльності по АДРЕСА_2 . В якості нормативного обґрунтування позовних вимог посилається на наказ Державної служби статистики України від 11.04.2016 №56 «Про затвердження Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах». Зазначила також, що вона та ОСОБА_2 є членами колгоспного двору по АДРЕСА_2 та у спосіб визначений законом в період з 1937 року отримали земельну ділянку та збудували будинок та господарські будівлі, якими користуються по цей час. Щодо розрахунку моральної шкоди позивач зазначає, що вона людина старочеського віку і усвідомлення такої негативної поведінки відповідача її морально травмує; через дії відповідача вона втратила сон і постійно плаче; вже 26 років відповідач 1 протиправно діє вперто ухиляється відновити порушені права, саме тому позивач оцінює моральну травму в 200 000,00 грн. Щодо матеріальних збитків позивач у позові зазначила, що склав позовну заяву фахівець за її кошти 500,00 гривень та очікувані витрати участь в судових засіданнях представника, складають 1000,00 гривень. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №280/972/21; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачі відзиву на позов не направили. Від третьої особи пояснень щодо позову не надходило.

Частиною другою статті 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України належить до справ незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі № 280/6508/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Любимівську сільську раду Вільнянського району Запорізької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 заяву вх. № 456/02-03-10 від 08.09.2020 - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, та повідомити позивача про результати розгляду його звернення, з урахуванням приписів ст. 19 Закону України «Про звернення громадян». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням виконавчого комітету Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 24.11.2020 №50 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 заяви вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020, відповідно до п.п. 1 п. «б» ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Бюджетного кодексу України, розглянувши акт обстеження на предмет проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 14.08.2020, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі № 280/5574/20 та заслухавши інформацію сільського голови ОСОБА_4 , виконавчий комітет сільської ради вирішив: 1. Повторно розглянути звернення ОСОБА_1 заяву вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020. 2. Відмовити в задоволенні вимог заяви вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020 у зв`язку з відсутністю повноважень сільської ради щодо складання актів про здійснення ремонтних робіт та ведення господарської діяльності. 3. Повідомити заявника про право на оскарження прийнятого рішення, дій чи бездіяльності, згідно чинного законодавства.

Не погоджуючись з вищенаведеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі № 280/6508/20, яке набрало законної сили 10.12.2020, встановлені, зокрема, наступні обставини: «… ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до Любимівської сільської ради заяву від 07.09.2020, у якій зазначено наступне: «прошу направити сільради 07.09.2020 року о 16 годині 45 хв. для складання акту про здійснення ремонтних робіт у дворі по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 а саме - 1. Ремонт колодязя питної води - облаштування канав для відводу дощових потоків у колодязь, ремонт троса для підйому води, ремонт відра, змащування веретина колодязя. Умісно надаємо в сільраду копію письмового договору між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про покупку Доненко колодязя питної води по АДРЕСА_3 . Враховуючи, що голова сільради полюбляє перепровіряти діяльність ОСОБА_2 то в акті комісії просимо відобразити перевірку інформації про куплю продаж частини колодязя Доненком у 2018 році (договір додається) Таким чином у господарстві АДРЕСА_2 є відкрита власність ОСОБА_5 який придбав нерухомість шляхом покупки!. Умісно буде нагадати голові сільради та пані ОСОБА_6 про необхідність запису в по господарський облік такої події в 2018 році про що записати в акті комісії. 2. Ремонт отмостки хати зі сторони «причілка» у дворі. 3. Продовження вирубки сухостоя на АДРЕСА_3 проти хати та по вулиці. Враховуючи, що сільрада в особі І. Коваленко врядчи скликає комісію та внесе запис до обліку господарств ОСОБА_7 добровільно то ця заява є також і заявою в порядку досудового врегулювання спору. Нагадуємо що заява на дозвіл ОСОБА_7 про розчистку криниць питної води від мулу ОСОБА_8 сором`язливо не розглядає і відповіді не надає. Справа вже в адмінсуді чекаємо. Тобто, чергове судове засідання з примусу ОСОБА_9 до людяності, та законності дій. Додаток копія договору куплі продажу від 29.11.2018 року….».

«…Відповідачем до відзиву на позовну заяву було додано копію відповіді про розгляд заяв вих. № 02-03-11/317 від 14.08.2020 за підписом сільського голови Коваленко Ірини (а.с. 34), у якій зазначено зокрема наступне: « ОСОБА_10 заяви від 30.07.2020 та 31.07.2020 щодо складання актів огляду колгоспного двору, актів про господарську діяльність, повідомляю наступне. Чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус. Комісією сільської ради було здійснено виїзд в с. Грізне і встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не зареєстрований і не проживає, що підтвердили місцеві мешканці.». Також відповідачем до відзиву було додано копію акту обстеження на предмет проживання у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 від 14.08.2020 (а.с. 35) у якому зазначено, що нами, комісією сільської ради ОСОБА_11 , спеціаліста землевпорядної служби Щеглової Людмили Іванівни та мешканців села Грізне ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час обстеження на предмет проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що за вказаною адресою ніхто не зареєстрований і не проживає. Акт підписаний членами комісії та мешканцями села…».

Згідно ст. 2 Закону України Про місцеве самоврядування місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Пунктами 1, 2 та 3 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 № 56 (далі Інструкція), погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об`єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень.

Погосподарський облік ведуть з урахуванням норм чинного законодавства з питань захисту персональних даних. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється.

У рамках погосподарського обліку місцеві ради ведуть облік особистих селянських господарств у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.

Пунктами 5, 6 та 7 Інструкції передбачено, що погосподарський облік у місцевих радах ведуть по кожному населеному пункту окремо за такими формами первинної облікової документації:

форма № 1 "Облікова картка об`єкта погосподарського обліку" (далі - форма № 1) - передбачена для ведення погосподарського обліку в місцевих радах, на території яких розташовані сільські населені пункти;

форма № 3 "Список осіб, яким надані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель міських поселень" (далі - форма № 3) - передбачена для обліку в міських, а також селищних радах у частині міських поселень.

Форми погосподарського обліку заповнюють один раз. Надалі інформацію, що занесена до них, оновлюють, уточнюють, доповнюють у порядку й у строки, встановлені цією Інструкцією.

Місцеві ради самостійно приймають рішення щодо виду та формату погосподарського обліку, а також щодо організації проведення робіт з перезакладення та ведення документів погосподарського обліку.

Як зазначено у ч. 1 ст.1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У ст. 19 Закону України Про звернення громадян зазначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 15 Закону України Про звернення громадян передбачено, зокрема, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №280/6508/20 суд зазначив, що з наданої суду відповідачем відповіді вих. №02-03-11/317 від 14.08.2020 не можливо встановити на яку саме заяву позивача надано таку відповідь, оскільки відсутнє посилання на вхідний реєстраційний номер такої заяви. Крім того, відповідь не містить посилання на жодні прийняті відповідачем рішення саме з приводу порушених позивачем у заяві вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020 питань. З огляду на наведене суд не може прийняти наданий відповідачем суду письмовий доказ копію відповіді вих. №02-03-11/317 від 14.08.2020 як доказ належного розгляду заяви позивача вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020, а жодних інших пояснень чи доказів належного розгляду звернення позивача відповідачем суду не надано.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача повторно розглянути звернення позивача заяву вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020 - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, та повідомити позивача про результати розгляду його звернення, з урахуванням приписів ст. 19 Закону України Про звернення громадян.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 у справі №280/972/21 в частині зобов`язання виконавчого комітету Любимівської сільської ради направити комісію сільради по вул. Набережна, 76, с. Грізне Вільнянського району Запорізької області для складання акту комісії з участю позивачів на предмет ведення господарської діяльності у дворі суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, у зв`язку з відсутністю передбаченого нормативно-правовими актами обов`язку відповідача 1 вчиняти вказані дії. Не містить приписів щодо встановлення такого обов`язку і Інструкція з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затверджена наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 № 56, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог.

Також, щодо посилання позивача на те, що згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідач 1 розглядає питання використання земельних ділянок на території сільської ради виключно на сесії сільради суд зазначає, що відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Водночас, здійснення ремонтних робіт та ведення господарської діяльності у певному домоволодінні не є питанням, яке відповідно до вимог чинного законодавства підлягає розгляду виключно на сесії сільради. Звідси, суд не знаходить підстав для скасування рішення виконавчого комітету Любимівської сільської ради від 24.11.2020 №50, яким відмовлено у заяві ОСОБА_1 від 08.09.2020.

Позовну вимогу позивача щодо зобов`язання Вільнянської міської ради направити комісію сільради по АДРЕСА_2 для складання акту комісії з участю позивачів, чи їх представників, в якому зазначити наявність чи відсутність центрального водопроводу в АДРЕСА_2 суд вважає не обґрунтованою, оскільки дане питання не було предметом розгляду звернення позивача вх. №456/02-03-10 від 08.09.2020, доказів іншого матеріали справи не містять.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання рішенням суду Вільнянської міської ради здійснити запис в по господарський облік міськради факт придбання у власність ОСОБА_2 частину колодязя питної води у дворі АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. (ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ч. 1 ст. 75 КАС України).

Суд зазначає, що до матеріалів справи, на підтвердження придбання у власність ОСОБА_2 частини колодязя питної води у дворі АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 надано лише копію договору від 29.11.2018, складеного власноруч, не посвідченого нотаріально; отже, такий договір не є належним та достовірним доказом придбання у власність частини колодязя питної води.

Крім того, пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання рішенням суду Вільнянської міської ради здійснити запис в по господарський облік міськради факт придбання у власність ОСОБА_2 частину колодязя питної води у дворі АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 спрямована на захист прав третьої особи, а не позивача.

Звідси, дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди та матеральних збитків суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням відповідачем 1 заподіяно ОСОБА_1 моральну шкоду, а саме не надано належних пояснень, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

За таких обставин і правового врегулювання суд доходить висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за відсутністю підстав.

Позивачем також не надано до суду доказів завдання йому відповідачами матеріальної шкоди у сумі 1 500,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Любимівської сільської ради, Вільнянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 09.04.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко