Справа № 420/2948/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2948/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправним і скасувати наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області №43-к від 16 лютого 2021 року про накладення дисциплінарного стягнення шляхом оголошення догани.

Позов вмотивовано наступним.

Наказом начальника ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 43-к від 16.02.2021 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани.

З наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани позивач не погоджується, виходячи з наступного.

Статтями 141 ч.1 п.1, ст. 142 ч. 3, 4 ЗК України передбачено таку підставу для припинення права користування земельною ділянкою, як добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; та визначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Із поданих на розгляд позивача 16 заяв землекористувача - ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» від 18.02.2016 про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку з добровільною відмовою, вбачалося, що державне підприємство перебуває в стадії ліквідації, і усі 16 заяв підписані ліквідатором - арбітражним керуючим Шаргало Р.В. , призначеним постановою господарського суду Одеської області від 15.03.2015.

ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», від імені якого діяв ліквідатор, у вищевказаних заявах просило припинити право підприємства на постійне користування земельними ділянками з кадастровими номерами:

№ :01:001:0119; :01:002:0065; :01:003:0047; :01:001:0122; :01:002:0063; :01:003:0046; :01:001:0117; :01:001:0128; :01:002:0059; :01:005:0015; :01:001:0126, посилаючись на те, що з огляду на процедуру ліквідації виробничий цикл підприємства завершився і земельні ділянки не можуть використовуватись за призначенням, що може призвести до простою і приведення землі в непридатний стан, а також до штучного збільшення кредиторських вимог боржника через відсутність коштів для внесення плати за землю.

До вказаних 16 заяв для підтвердження своїх повноважень ліквідатором було додано

копію постанови господарського суду Одеської області від 18.03.2015 про визнання ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатором Шаргало Р.В. та копії постанов апеляційної і касаційної інстанції про залишення постанови суду без змін.

Згідно зі ст. 38 ч. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент надходження заяви, далі Закону №2343-XII) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

За змістом частини 1 ст. 40, ч. 3, 2 ст. 41 Закону № 2343-ХІІ, у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

А відтак, заяви були підписані і подані повноважною особою.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0126, на якій під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення було виявлено дослідне поле, то первісно у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га заявнику було відмовлено з підстав необхідності погодження припинення з Верховною Радою України.

Проте, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 815/5325/16 за позовом ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» було визнано протиправним рішення ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 29.07.2016 № 8-15-0.6- 12306/2-16 про відмову ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га на території Новоселівської сільської ради, Подільського (Котовського) району, з кадастровим номером :01:001:0126 та зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення, яким припинити право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно зі ст.14 ч.2,3 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

А тому, жодних правових підстав не виконувати чинне рішення суду, не видавати наказ та відмовляти ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га, з кадастровим номером :01:001:0126, у позивача не було. Як наслідок, позивачем на виконання вказаного судового рішення 26 січня 2017 року видано і підписано наказ про припинення права постійного користування земельною ділянкою з віднесенням її до земель запасу.

Усі накази підписані позивачем з наміром забезпечення ефективного виконання завдань і функцій державних органів.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.03.2021 року.

16.03.2021 року за вхід.№13170/21 надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним.

Підставою для відкриття дисциплінарного провадження є результати перевірки діяльності Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з питань регулювання земельних відносин під час вилучення (припинення) права користування земельною ділянкою ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС» та її передачі у власність, користування громадян та юридичних осіб на території Куяльницької сільської об`єднаної територіальної громади Подільського району Одеської області, викладені в акті від 01.02.2021, який складено комісією, що утворена відповідно до наказу Держгеокадастру від 21.12.2020 № 561.

Комісією встановлено, що протягом 2016-2017 років до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшли 45 заяв ліквідатора ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС» про відмову від права користування земельними ділянками, що перебували у постійному користуванні ДП на підставі державного акту на право постійного користування землею (Серія ОД 14-017) виданого дослідному господарству «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» для виробництва сільськогосподарської товарної продукції та елітного насіння сільськогосподарських рослин.

За результатом розгляду 44 з вказаних заяв Головним управлінням прийнято накази про припинення права користування вказаними ділянками та 1 наказ прийнято на виконання постанови постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 815/5325/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» земельні ділянки передаються державним і комунальним науковим установам у постійне користування у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, і не можуть бути вилучені (припинено право постійного користування земельною ділянкою) за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування без згоди власника (власників) або уповноваженого ним (ними) органу чи Президії Національної академії наук України або національних галузевих академій наук.

Між тим, інформація щодо прийняття Президією Національної академії аграрних наук України постанов про вилучення земель із користування державного підприємства ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС» відсутня.

Крім того, в акті зазначено, що оскільки постановою Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 916/61/13-г задоволено касаційну скаргу Національної академії аграрних наук України та залишено в силі ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.20119, якою провадження у справі про банкрутство ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС» закрито та ухвалено ліквідатору виконувати обов`язки керівника до призначення директора ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС», ліквідатор державного підприємства повинен був неухильно дотримуватись вимог законодавства, здійснювати заходи щодо захисту майна боржника та не мав підстав для надання згоди про припинення права постійного користування земельними ділянками.

Таким чином, Комісія дійшла до висновку, що право постійного користування земельними ділянками ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ- НЦНС» припинено без отримання згоди органу управління державним майном підприємства - Національною академією аграрних наук України.

Позивачем підписано 16 наказів про припинення права користування земельними ділянками за результатами розгляду заяв ліквідатора ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС».

Інших заяв, клопотань процесуального характеру щодо розгляду справи до суду від учасників справи не надходило.

24.03.2021 року від позивача по справі надійшла заява про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EASYCON" не подавав.

Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 05.04.2021.

В судове засідання по справі учасники справи не з`явились. Розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

З 26 грудня 2019 року позивач займає посаду начальника юридичного управління Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області.

В період з 29 квітня 2016 по 26 грудня 2019р.р. позивач перебував на посаді заступника начальника ГУ Держгеокадастру в Одеській області, і відповідно до розподілу функціональних обов`язків, затвердженого наказом Головного управління від 06.11.2015 за № 230-к (чинного на той час), виконував обов`язки начальника Головного управління у разі його відсутності та відсутності першого заступника начальника.

Відповідно до його посадових обов`язків на той час, у разі відсутності перших посадових осіб, входило видання та підписання наказів про вилучення, припинення права користування земельними ділянками державної власності.

За зверненням ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство» «Новоселівське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» (далі ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС») позивачем в 2016-2017р.р. було підписано 16 наказів про припинення права користування земельними ділянками державної власності.

Комісією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру 01 лютого 2021 року було складено акт перевірки діяльності ГУ Держгеокадастру в Одеській області з питань регулювання земельних відносин під час вилучення (припинення) права користування земельною ділянкою ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» та її передачі у власність, користування громадян та юридичних осіб на території Куяльницької сільської об`єднаної територіальної громади Подільського району Одеської області за № 71/3-21-0.19. (далі акт комісії Держгеокадастру від 01.02.2021) За висновком вказаного акту перевірки право користування земельними ділянками ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» було припинено без отримання згоди органу управління державним майном підприємства - Національної академії аграрних наук України (далі НА АНУ), тобто з порушенням вимог Закону.

На підставі акту комісії Держгеокадастру від 01.02.2021 за наказом начальника Головного Управління № 34-к від 10.02.2021р. відносно позивача було порушене дисциплінарне провадження і утворено дисциплінарну комісію для перевірки інформації щодо викладених в акті фактів неналежного виконання мною посадових обов`язків.

Внаслідок роботи дисциплінарної комісії та за її поданням про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п.5 ч.2 ст.65 Закону «Про державну службу» у виді невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків, наказом начальника ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 43-к від 16.02.2021 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За частиною першою статті 8 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 64 цього Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних проступків визначені частиною другою вказаної статті, серед яких пунктом 5 передбачено такий вид дисциплінарного проступку як невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень

Частиною третьою цієї ж статті встановлено строки, протягом яких державний службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Так, державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення.

Аналогічна норма міститься і в частині п`ятій статті 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Як встановлено судом, накази про припинення права постійного користування земельними ділянками №15-4246/13-16-СГ, №15-4242/13-16-СГ, №15-4245/13-16-СГ, №15-4243/13-16-СГ, №15-4249/13-16-СГ, №15-4248/13-16- СГ, №15-4244/13-16-СГ, №15-4251/13-16-СГ, №15-4250/13-16-СГ прийняті 16.06.2016 року, отже строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності, в силу прямої норми закону, сплив 17.06.2017 року.

Строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності по Наказу №15-4247/13-16-СГ від 16.06.2015 року сплив 17.06.2016 року.

Строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності по Наказу №15-3557/13-16-СГ, №15-3558/13-16-СГ, №15-3556/13-16-СГ, №15-3559/13-16-СГ, №15-3555/13-16-СГ від 01.06.2016 року сплив 02.06.2017 року.

Строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності по Наказу №15-751/13-17-СГ від 26.01.2017 року сплив 27.01.2018 року.

Отже, строки для притягнення до дисциплінарної відповідальності сплили 17.06.2016 року, 02.06.2017 року, 17.06.2017 року, 27.01.2018 року, а дисциплінарне стягнення накладено 16.02.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відтак, з огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що приймаючи наказ про накладення дисциплінарного стягнення №43-К від 16.02.2021 року, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області діяло поза межами вимог ст. 65, 74 Закону України «Про державну службу» щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про протиправність винесеного наказу та необхідність його скасування.

Відповідно до частини першої статті 66 указаного Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Водночас частинами другою - п`ятою цієї статті визначено види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування залежно від виду дисциплінарного проступку.

Частиною третьою статті 66 Закону України «Про державну службу» визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина сьома статті 66, частина третя статі 74 зазначеного Закону).

Приписами частин першої, другої статті 68 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення, окрім зауважень, накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 цього ж Закону для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відтак, суб`єкт призначення мав дискреційні повноваження під час розгляду подання дисциплінарної комісії від 16.02.2021 року, зокрема, в частині строків застосування дисциплінарного стягнення щодо позивача.

Частинами першою - третьою статті 73 Закону України «Про державну службу» закріплено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця (частина друга статті 74 Закону України «Про державну службу»).

Правильну оцінку дисциплінарного проступку, а отже, наявність в діях позивача складу такого виду делікту належить проводити за сукупністю ознак цього діяння, які згідно із Законом України «Про державну службу» охоплюються поняттям складу правопорушення і визначають його як протиправне і таке, що тягне дисциплінарну відповідальність.

Кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад.

Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені та поставлені за провину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.5).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6).

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17 про те, що «дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку», є релевантною до спірних правовідносин і підлягає застосуванню в даній справі.

Як встановлено судом, на розгляд позивача подано 16 заяв землекористувача - ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» від 18.02.2016 про припинення права користування земельними ділянками у зв`язку з добровільною відмовою, із яких вбачалося, що державне підприємство перебуває в стадії ліквідації, і усі 16 заяв підписані ліквідатором - арбітражним керуючим Шаргало Р.В. , призначеним постановою господарського суду Одеської області від 15.03.2015.

ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», від імені якого діяв ліквідатор, у вищевказаних заявах просило припинити право підприємства на постійне користування земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:001:0119; :01:002:0065; :01:003:0047; :01:001:0122; :01:002:0063; :01:003:0046; :01:001:0117; :01:001:0128; :01:002:0059; :01:005:0015; :01:001:0126, посилаючись на те, що з огляду на процедуру ліквідації виробничий цикл підприємства завершився і земельні ділянки не можуть використовуватись за призначенням, що може призвести до простою і приведення землі в непридатний стан, а також до штучного збільшення кредиторських вимог боржника через відсутність коштів для внесення плати за землю.

До вказаних 16 заяв для підтвердження своїх повноважень ліквідатором було додано копію постанови господарського суду Одеської області від 18.03.2015 про визнання ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатором Шаргало Р.В. та копії постанов апеляційної і касаційної інстанції про залишення постанови суду без змін.

Згідно зі ст.38 ч.2 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент надходження заяви, далі Закону №2343-XII ) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

За змістом частини 1 ст.40, ч. 3, 2 ст. 41 Закону № 2343-ХІІ у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з числа арбітражних керуючих, якщо інше не передбачено цим Законом. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

А відтак, заяви були підписані і подані повноважною особою.

Окрім того, до заяв було додано складений 24.12.2015 акт інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, що знаходяться в постійному користуванні ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» за державним актом на право постійного користування землею, виданим ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» 14.05.1996 серії ОД № 14-017, на площу 8409 га (для виробництва сільськогосподарської товарної продукції та елітного насіння). За актом інвентаризації від 24.12.2015 земельні ділянки сільськогосподарського призначення перебували у задовільному стані і на 15 з них (окрім земельної ділянки кадастровий №:01:001:0126) наявність дослідних полів не встановлена.

Із наданих заявником додатків вбачалося, що ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» зверталося до органу управління державним майном цього підприємства, тобто до Національної академії аграрних наук України (далі НААНУ) з приводу розпорядження майном, у тому числі земельними ділянками, і листом від 28.05.2015 №10.1.3/83 НААНУ свого волевиявлення не висловило, пославшись на відсутність у нього повноважень, згідно з приписами вищенаведеної і чинної на той час ст.38 ч.2 Закону № 2343-ХІІ.

Вказаний лист підписано Віце-президентом Національної академії наук України М.І.Бащенко, який є посадовою особою і який, пославшись на ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або про визнання його банкрутом» зазначив, що межі його повноважень визначаються саме цим законодавчим актом України, а отже, є припиненими в силу прямої дії закону.

Також, як встановлено судом, до заяв був наданий Висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України щодо порядку розпорядження землями державного сільськогосподарського підприємства, яке перебуває у стадії припинення діяльності, в зв`язку з оголошенням його неспроможним за рішенням суду, який затверджено Головою Ради по науково-правовій експертизі при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором Пархоменко Н.М. 30.09.2015 року.

Сутність науково-правової експертизи полягає у можливості провідних вчених надати кваліфіковані відповіді на складні запитання щодо правореалізації, формування науково-правових позицій, аналізу та доктринального тлумачення приватного права, цивільного та господарського законодавства з метою правильного застосування права у практичній діяльності замовника.

Як інструмент права науково-правова експертиза окремих положень чинного законодавства може бути дієвим засобом розв`язання проблеми правозастосування у конкретній справі та забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну експертизу» висновки наукових експертиз мають, як правило, рекомендаційний характер. Підготовлений науковим експертом висновок має суб`єктивний характер, обумовлений науковими переконаннями експерта, який його готує, та не є загальнообов`язковим для урахування при вирішенні судової справи.

Такі висновки беруться до уваги державними органами на їх власний розсуд.

За вказаним висновком Інституту з моменту набрання чинності постановою господарського суду Одеської області по справі №916/61/13-г від 18 березня 2015р. про визнання ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, юридичний зв`язок між НААНУ та Селекційно-генетичним інститутом - Національним центром насіннєзнавства та сортовивчення з одного боку та ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» припинився, а тому ліквідатору ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», який здійснює повноваження органу управління цим підприємством, погодження Президії НААНУ на добровільну відмову від права постійного користування землями сільськогосподарського призначення отримувати не потрібно; така добровільна відмова може бути здійснена на основі заяви арбітражного керуючого Шаргала Р.В. до органу влади, який представляє державу як власника земельної ділянки.

Водночас частиною 8 ст. 42 Закону № 2343-ХІІ було передбачено, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору. А згідно з частиною 3 ст. 24 ЗК України у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.

Зазначене свідчить про те, що ліквідатор діяв в порядку визначеному Законом № 2343-ХІІ та Земельним кодексом України, що було враховано при розгляді заяв позивачем по справі.

На переконання суду, надані до заяв документи були достатні для прийняття позивачем наказів про припинення права користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :01:001:0119; :01:002:0065; :01:001:0123; :01:003:0047; :01:001:0122; :01:002:0069; :01:002:0063; :01:003:0046; :01:001:0121; :01:001:0117; :01:001:0128; :01:005:0014; :01:002:0059; :01:005:0015; :01:004:0005 з віднесенням цих земель до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0126, на якій під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення було виявлено дослідне поле, то первісно у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га заявнику було відмовлено з підстав необхідності погодження припинення з Верховною Радою України.

Проте, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 815/5325/16 за позовом ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», було визнано протиправним рішення ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 29.07.2016 № 8-15-0.6- 12306/2-16 про відмову ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га на території Новоселівської сільської ради, Подільського (Котовського) району, з кадастровим номером :01:001:0126, та зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення, яким припинити право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно зі ст.14 ч.2,3 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

А тому жодних правових підстав не виконувати чинне рішення суду, не видавати наказ та відмовляти ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» у припиненні права постійного користування земельною ділянкою площею 1597,5179 га, з кадастровим номером :01:001:0126, у позивача не було. Як наслідок, позивачем, на виконання вказаного судового рішення 26 січня 2017 року, видано і підписано наказ про припинення права постійного користування земельною ділянкою з віднесенням її до земель запасу.

Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Щодо посилань представника відповідача на постанову Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 916/61/13-г, якою задоволено касаційну скаргу Національної академії аграрних наук України та залишено в силі ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.12.2019, якою провадження у справі про банкрутство ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС» закрито та ухвалено ліквідатору виконувати обов`язки керівника до призначення директора ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ-НЦНС».

Як встановлено судом із постанови Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №916/61/13-г, предметом розгляду суду касаційної інстанції була Ухвала Господарського суду Одеської області від 10.12.2019, якою закрито провадження у справі.

Разом з цим, накази про припинення права постійного користування земельними ділянками №15-4246/13-16-СГ, №15-4242/13-16-СГ, №15-4245/13-16-СГ, №15-4243/13-16-СГ, №15-4249/13-16-СГ, №15-4248/13-16- СГ, №15-4244/13-16-СГ, №15-4251/13-16-СГ, №15-4250/13-16-СГ прийняті 16.06.2016 року, Наказ №15-4247/13-16-СГ прийнято 16.06.2015 року, Накази №15-3557/13-16-СГ, №15-3558/13-16-СГ, №15-3556/13-16-СГ, №15-3559/13-16-СГ, №15-3555/13-16-СГ прийнято 01.06.2016 року, тобто до прийняття ухвали від 10.12.2019 року, а також до 20.10.2020 року.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАСУ).

Відтак, при розгляді справи, суд враховує норми чинного законодавства, які діяли на час прийняття рішення , а також враховує фактичні обставини, які існували на той час.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Вимоги принципу правової визначеності:

Обов`язковість оприлюднення нормативно-правових актів;

Відсутність внесення непередбачуваних змін до законодавства;

Чіткий розподіл повноважень між гілками державної влади;

Спеціально-дозвільний тип правового регулювання діяльності органів державної влади;

Виняткове законодавче закріплення меж повноважень органів виконавчої влади;

Неможливість скасування остаточного судового рішення;

Незворотність дії нормативно-правових актів у часі.

Правова визначеність є однією з умов ефективної дії верховенства права, а забезпечення реалізації вимог принципу правової визначеності у його широкому розумінні є запорукою не лише ефективних реалізації та захисту прав людини, а й значного вдосконалення механізму держави.

Деякі складові принципу верховенства права не завжди напряму фіксуються в конституціях, і Конституція України у цьому відношенні не є винятком. Вони сформульовані переважно правовою наукою та судовою практикою. До таких слід віднести, зокрема, принцип визначеності. Цей принцип означає вимогу чіткості підстав, цілей та змісту нормативних приписів, особливо тих із них, які адресовані безпосередньо громадянам. Вони повинні мати можливість упевнено передбачати правові наслідки своєї поведінки. Принцип визначеності вимагає також, щоби повноваження органів виконавчої влади у відносинах із громадянами та їх об`єднаннями визначалися лише законами. Ними ж мають установлюватися межі розсуду цих органів. Жоден акт органів виконавчої влади не може підміняти своїм регулюванням закон і визначати власні межі свободи розсуду в указаних відносинах.

«У своєму прагненні до результативності та самоорганізації, яка б відповідала її функціям, виконавча та судова влада ніколи не повинні забувати про те, що держава існує заради громадянина - а не заради самої себе чи якихось інших завдань. Утім, у повсякденні не завжди можна завадити тому, що держава стосовно громадянина є сувереном, який висуває часто обтяжливі формальні й процесуальні вимоги та одноосібно застосовує силу в контексті юридичного регулювання і здійснення права. Зважаючи на цей дисбаланс, була висунута вимога, що держава повинна ставитися до громадянина доброчесно та порядно» ( Катаріна Собото , «Принцип правної держави», стор. 173).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 908,00 грн., сплачені згідно квитанції №ПН899 від 24.02.2021 року, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 139, 241,242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області №43-к від 16 лютого 2021 року про накладення дисциплінарного стягнення шляхом оголошення догани.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , телефон: (0481) 37-84-53, електронна пошта: ), згідно квитанції №ПН899 від 24.02.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , телефон: НОМЕР_2 )

Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , телефон: (0481) 37-84-53, електронна пошта: )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.