Справа № 580/389/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року справа № 580/389/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі : головуючого судді - Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язання вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

01.02.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенка Юрія Миколайовича від 28.03.2019 ВП №58514559 про повернення виконавчого документа стягувачу;

- зобов`язати Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження ВП №58514559 з урахуванням обставин, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.06.2016 №1404-VІІІ;

- стягнути з Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 5000 грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що виконавче провадження ВП №585114559 було відкрито у зв`язку з виконанням постанови Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області №ДПО18 51694 про стягнення з позивача штрафу у сумі 255 грн. 28.03.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. 01.04.2019 позивач у добровільному порядку сплатив штраф у сумі 255 грн. Дізнавшись при зверненні до нотаріуса з приводу відчуження майна про те, що внесений до Єдиного реєстру боржників, позивач звернувся до відповідача із заявою про вилучення з Єдиного реєстру боржників, проте відповідач не вчинив дій щодо такого вилучення.

У листопаді 2020 та січні 2021 представник позивача звертався до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», зняти арешт на майно (кошти) позивача, вилучити відомості про позивача з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи на виконання рішення, однак відповіді не були надані.

Внесення позивача до Єдиного реєстру боржників перешкоджає йому в силу закону у реалізації законних прав власника майна на розпорядження ним на власний розсуд та неможливістю укладення договору оренди транспортних засобів.

Зазначає, що позивачем сплачено штраф у сумі 255 грн, тому за умови скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження має бути закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», знято арешт, накладений на його майно (кошти) та виключено відомості з Єдиного реєстру боржників.

Вказує, що у відповідача відсутні правові підстави для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників, так як положення ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає підставою для виключення обставини, які склались, проте в силу положень ст. 2 КАС України суд наділений більш широкими повноваженнями, ніж відповідач.

Щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн зазначає, що відповідач заподіяв моральну шкоду протиправними та свавільними діями, яка виражається у психічному напруженні у зв`язку з наявністю даних в Єдиному реєстрі боржників при тому, що позивач сплатив штраф, розчарування в діяльності уповноважених службових осіб органів державного управління та додаткове психічне напруження, викликане упередженим, формальним та зверхнім ставленням.

З огляду на практику Європейського Суду з прав людини не може бути пред`явлена заявнику вимога про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, оскільки при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою судді від 01.07.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження на підставі ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено судове засідання 08.07.2020 на 14 год. 00 хв.

Представник позивача у судове засідання не прибув.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.03.2020.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Отже суд розглядає справу за відсутності представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно з постановою Золотоніського ВП ГУНП у Черкаській області серії ДПО18 №516194 на позивача у справі ОСОБА_1 за порушення частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено штраф у сумі 255 грн.

04.03.2019 головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенком Ю.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №5851455 з виконання постанови №ДПО18 516194 від 01.12.2018 про стягнення з позивача штрафу у сумі 255 грн.

28.03.2019 головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенком Ю.М. винесена постанова ВП №5851455 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутні відкриті рахунки у банківських та інших фінансових установах, боржник не отримує пенсію та не перебуває у трудових відносинах, відомості про реєстрацію рухомого або нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, відсутні.

Згідно дублікату квитанції від 01.04.2019 №0.0.13.13.154592.1 штраф у сумі 255 грн. сплачений одержувачу Золотоніському ВП ГУНП у Черкаській області.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про вилучення з Єдиного реєстру боржників, проте відповідач листом від 19.06.2020 №43876 повідомив, що 28.03.2019 виконавче провадження АСВП №585114559 з примусового виконання постанови ДПО 18516194 від 01.12.2018 було повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач зазначає, що у зв`язку з фактичною сплатою штрафу у сумі 255 грн виконавче провадження має бути закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова від 28.03.2019 ВП №5851455 про повернення виконавчого документа стягувачу порушує право позивача на розпорядження належним йому майном, тому позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом який регулює спірні відносини, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-V111 (далі Закон №1404).

Згідно ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Ч. 1 ст. 5 Закону №1404 передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статтею 37 Закону №1404 передбачені підстави повернення виконавчого документа стягувачу. Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Натомість перелік підстав для закінчення виконавчого провадження передбачений частиною першою статті 39 Закону №1404. Так, згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про повернення постанови №ДПО18 516194 від 01.12.2018 повернута стягувачу Золотоніському ВП ГУНП в Черкаській області 28.03.2019 з підстави відсутності у боржника позивача у справі відкритих рахунків у банківських та інших фінансових установах, призначеної пенсії, не перебування у трудових відносинах, відсутності прав на рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, у той час як позивач сплатив штраф у сумі 255 грн на рахунок Золотоніського ВП ГУНП у Черкаській області 01.04.2019, що підтверджується дублікату квитанції 0.0..1.

Враховуючи, що станом на день винесення головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Фесенком Ю.М. постанови від 28.03.2019 ВП №5851455 про повернення виконавчого листа стягувачу позивач штраф у сумі 255 грн не сплатив, сплата штрафу після винесення вказаної постанови не є підставою для її скасування.

Суд зазначає, що згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки позивач посилається лише на сплату штрафу у сумі 255 грн, суд не здійснює перевірку підстав, з яких була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.03.2019, а саме: відсутність у позивача відкритих рахунків у банківських та інших фінансових установах, призначеної пенсії, не перебування у трудових відносинах, відсутності прав на рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення.

Суд не погоджується з доводами позивача з таких підстав.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

Отже здійснивши перевірку постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.03.2019 ВП №5851455 та встановивши її відповідність критеріям, зазначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не наділений повноваженнями на її скасування.

Щодо порушеного права позивача внаслідок його внесення до Єдиного реєстру боржників суд зазначає, що згідно частини першої статті 9 Закону №1404 єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Згідно частини 7 статті 9 Закону №1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Враховуючи, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404, відомості про позивача не підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників.

Отже постанова про повернення виконавчого листа стягувачу від 28.03.2019 не порушувала права позивача.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 28.03.2019 ВП №58514559 про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження ВП №58514559 з урахуванням обставин, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.06.2016 №1404-VІІІ, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною, тому теж задоволенню не підлягає.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 242-246, 250, 255, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий А.В. Руденко