Справа № 200/1213/21-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. Справа№200/1213/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (реєстрація місця проживання : АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Добровольського, буд. 2, м. Слов`янськ, Донецька область; ), третя особа - Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (місцезнаходження: пр.-т. Миру, буд. 68, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , позивач, 02 лютого 2021 року звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати судді Володарського районного суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди в обмеженому розмірі із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки);

- зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 , судді Володарського районного суду Донецької області, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року, щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 60% від посадового окладу та щомісячної доплати в розмірі 10 % посадового окладу за обіймання посади голови суду, з утриманням з цих сум, при їх виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

- стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду, недоплачену внаслідок обмеження її виплати при застосуванні ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України за 2020 рік», за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 195 852,66 гривень з утриманням з цих сум при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

- допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;

- зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є суддею Володарського районного суду Донецької області, обіймає посаду голови суду. З 18 квітня 2020 року і по 28 серпня 2020 року вона отримала суддівську винагороду з урахуванням змін, внесених до ст. 29 Закону України «Про державний бюджет 2020 року», тобто у значно меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Кошти не були добровільно компенсовані відповідачем, згідно з положеннями, встановленими Рішенням Конституційного суду України від 28.08.2020 року. Позивач зазначає, що вказані кошти не виплачувались у відповідності до чинного законодавства України.

За таких обставин позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Суду у встановлений строк Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що територіальне управління є розпорядником коштів нижчого рівня і не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених ст. 29 Закону Україну «Про державний бюджет України за 2020 рік», оскільки вказаних видатків не було передбачено в кошторису бюджетної установи.

Вказано, що зазначене питання розглядалось на засіданні Ради суддів України, де останнім зазначалось, що оскільки складові суддівської винагороди, визначені ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" окремо скороченню не підлягають, а Законом № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року не визначено відповідної процедури, тому розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру - застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди.

Окрім того зазначає, що обмеження виплати суддівської винагороди зумовлене необхідністю захисту національної економіки і відповідає критеріям пропорційності, є співрозмірними із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та Законами України.

З урахуванням наведеного та керуючись практикою Європейського суду з прав людини, просить відмовити в задоволення позовних вимог.

Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області правом наданні пояснь на позовну заяву не скористалось, про час, місце та день проведення судових засідань повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 03 березня 2021 року.

03 березня 2021 року ухвалами суду відмовлено в задоволенні клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про залучення у якості співвідповідачів у справі № 200/1213/21-а Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 квітня 2021 року.

Позивач в позовній заяві просила розглядами справу за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження 01 квітня 2021 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України "Про призначення суддів" № 514/2004 від 11 травня 2004 року призначено на посаду судді Володарського районного суду Донецької області.

Наказом в.о. начальника управління державної судової адміністрації в Донецькій області від 02 червня 2004 року № 409-к зараховано до штату Володарського районного суду, наказано приступити до виконання обов`язків судді цього суду з 02 червня 2004 року.

Постановою Верховної ради України від 01 квітня 2010 року № 2009-V Iобрано на посаду судді Володарського районного суду Донецької області безстроково ОСОБА_1 .

Наказом в.о. голови суду Володарського районного суду Донецької області від 25 травня 2010 року № 61 наказано ОСОБА_1 вважати такою, що приступила до виконання обов`язків судді Володарського районного суду Донецької області безстроково з 01 квітня 2010 року.

Наказом голови суду Володарського районного суду Донецької області від 12 лютого 2020 року № 1-к встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу.

Протоколом зборів суддів Володарського районного суду Донецької області від 24.10.2018 року № 7 обрано на адміністративну посаду голови Володарського районного суду Донецької області ОСОБА_1 строком на 3 роки з 24 жовтня 2018 року по 23 жовтня 2021 року включно.

Згідно довідки від 16.11.2020 №04-789 ТУ ДСА України у Донецькій області ОСОБА_1 нарахована сума з урахуванням обмеження у розмірі 154 240,66 грн., та визначена сума без урахування обмежень 350 093,32 грн. Різниця у нарахуванні склала 195 852,66 грн.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Проте 12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.03.2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, крім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з огляду на наступне.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 11.03.2020 у справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 №6-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 18.06.2007 №4-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, від 19.11.2013 №10-рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016, від 04.12.2018 №11 -р/2018, від 18.02.2020 №2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Також суд зазначає, що положення частини 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020.

В рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01.01.2001 №1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 09.12.2019 № 969/2019 (далі - Висновок).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно вимогами статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, якою чітко визначено базовий розмір суддівської винагороди для судді місцевого суду, при цьому, застосування ст.29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік прямо суперечить статті 130 Конституції України.

Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України щодо збалансованості бюджету України та щодо того, що соціально-економічні права громадян не є абсолютними, та на рішення Європейського суду з прав людини з цього питання є необґрунтованими, оскільки ці рішення жодним чином не стосуються гарантій суддівської незалежності, однією з яких є суддівська винагорода.

Посилання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2013 року у справі Савіцкас та інші проти Литви є неприйнятним, оскільки в цій справі надана оцінка нормі коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується…, що міститься в п. 3 ст. 11 Закону про суди Литви, з урахуванням рішення Конституційного суду цієї держави від 28 березня 2006 року, який вказав, що при такій нормі в такому разі тимчасове скорочення заробітної плати суддів було законним. В той час як норми Закону України Про судоустрій і статус суддів таких норм не містять, відповідних рішень Конституційний Суд України не приймав.

Застосування одного й того ж рішення Європейського суду з прав людини до правовідносин, які регулюються іншими нормами права держави Україна, ніж норми права держави, щодо якої Судом прийнято рішення, суперечило би принципу верховенства права.

Посилання відповідача на рішення Ради суддів України є також безпідставними, оскільки вони не є нормативно-правовими актами і, відповідно, не носять обов`язковий характер.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) у розмірі, передбаченому ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів без застосування обмежень визначених у ст.29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, а позов належить задовольнити у повному обсязі.

Щодо встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, у викладеній нормі йдеться про право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення. Водночас з цим, позивачем не наведено, і матеріали справи також не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд звертає рішення про присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Враховуючи відсутність понесення судових витрат їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 139, 242-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстрація місця проживання : АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Добровольського, буд. 2, м. Слов`янськ, Донецька область; ), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (місцезнаходження: пр.-т. Миру, буд. 68, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати судді Володарського районного суду Донецької області ОСОБА_1 суддівської винагороди в обмеженому розмірі із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки).

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 , судді Володарського районного суду Донецької області, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року, щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 60% від посадового окладу та щомісячної доплати в розмірі 10 % посадового окладу за обіймання посади голови суду, з утриманням з цих сум, при їх виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду, недоплачену внаслідок обмеження її виплати при застосуванні ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України за 2020 рік», за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 195 852 (сто дев`яносто п`ять тисяч вісімдесят п`ятдесят дві) гривні 66 (шістдесят шість) копійок з утриманням з цих сум при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.

Відмовити в частині позовних вимог про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08 квітня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова