Справа № 440/5880/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 р.Справа № 440/5880/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представника позивача Шайдук В.О.

представника відповідача Мазур Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2020, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 10.12.20 року по справі № 440/5880/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , 15.10.2020 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності ІІ групи з 05.04.2019 внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.08.2020 №120;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності ІІ групи з 05.04.2019 внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: 05.04.2019 відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що під час первинного огляду органами МСЕК позивачу з 06.12.2013 було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби. Під час повторного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК було встановлено ІІ групу інвалідності з 05.04.2019, яка пов`язана із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №120 від 20.08.2020 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулась у понад 2 річний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Вказував, що Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 та яким пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється" поширюється лише на правовідносини, які виникли після 01.01.2017 та не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки позивачу вперше інвалідність встановлено з 06.12.2013.

З врахуванням наведеного просив позов задовольнити.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції відійшов від правової позиції, визначено у рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99, в якії КСУ зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України відповідно до якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позивач зазначає, що відповідно до поданих з позовною заявою додатків та як вбачається з рішення суду першої інстанції йому вперше було встановлено групу інвалідності 09.12.2013 відповідно.

Позивач вважає, що законодавство, яке регулювало нині спірні правовідносини, складалося з Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» редакції станом на 13.06.2013р. визначені в частині 16 Закону та постанови Кабнету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 «Про затвердження Порядку та призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), пораненню (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»

На думку позивача, жодних обмежень стосовно часового проміжку в 2 роки вони не передбачають, а відтак судом першої інстанції не в повному обсязі вивчено обставини порушеного права.

Відповідач та третя особа не скористалися своїми правами на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (третя особа) надала до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про розгляд справи без участі представника, та просив у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 09.12.2013 під час первинного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК було встановлено ІІІ групу інвалідності з 06.12.2013, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ААВ №761634 від 09.12.2013.

У зв`язку з цим позивачу було виплачено допомогу в розмірі 69 552 грн, що підтверджується листом Управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області від 22.09.2020 №5503-4715/55171 та не заперечується сторонами у цій справі.

13.05.2019 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 05.04.2019, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0021964 від 13.05.2019.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №120 від 20.08.2020, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, відповідно до якого чинне законодавство обмежує можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності дворічним строком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ч.5 ст.17 Конституції України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у війсковому резерві (далі- Порядок №975).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно зі пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону №2011-XII. Так дійсно колегія суддів погоджується, що ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону №2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 №5040-VI Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців).

Частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зауважує, що чинне законодавство можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності обмежує дворічним строком.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 06.12.2013 було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, у зв`язку з чим позивачу була виплачена грошова допомога в розмірі 69 552 грн.

Позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 13.05.2019 позивачу за наслідками повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому 06.12.2013 ІІІ групи інвалідності.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 дійшов висновку про те, що слід відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа №760/11440/17), 30.09.2019 (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Аналізуючи наведені та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Щодо доводів апеляційної скарги про зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведена позовна вимога є похідною вимогою від первинної позовної вимоги.

А тому, оскільки судом було встановлено відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, підстави для зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати такої допомоги на користь позивача також відсутні.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року по справі № 440/5880/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 по справі № 440/5880/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 08.04.2021 року