Справа № 520/19211/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р. № 520/19211/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії та скасувати рішення № 6213 від 18.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1993 по 11.04.1997 у Єнакієвському політехнічному технікумі за спеціальністю "технологія підземної розробки корисних копалин"; період проходження військової служби з 22.05.1997 по 30.10.1998 в рядах Радянської Армії; та періоди роботи з 12.04.1997 по 06.06.1997 "гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті" на шахті "Полтавська"; з 01.01.2000 по 31.12.2000 "гірничим майстром підземним" на шахті "Полтавська"; з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017 "гірником очисного забою підземним з повним робочим днем під землею" на шахті Комсомолець Донбасу до стажу, що дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням роз`яснення Мінсоцзабезпечення України від 20.01.1992 року №8, згідно якого кожний рік роботи гірником очисного забою та прохідником з 16.09.2002 по 15.03.2017 на шахті Комсомолець Донбасу зарахувати - за 1 рік 3 місяці періоду роботи на провідних професіях;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2 ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.11.2020 року та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення № 6213 від 18.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що періоду навчання позивачу не зараховано саме до пільгового стажу період навчання, а не взагалі до трудового. Також зазначив, що позивач проходив навчання з 01.09.1994 по 11.04.1997 у політехнічному технікумі, а не у професійно-технічному закладі, а тому до пільгового стажу цей період не зараховується. Що стосується періоду з 22.05.1997 по 30.10.1998 - період проходження військової строкової служби - цей період не зараховано до загального страхового стажу, оскільки наявне виправлення в імені у військовому квитку НОМЕР_2 , яке не завірене належним чином. Щодо зарахування періоду з 12.04.1997 по 06.06.1997 та 01.01.2000 по 31.12.2000 - ці періоди враховано до загального стажу. Врахувати до спеціального стажу ці періоди не є можливим, оскільки за ці періоди відсутні відомості по спеціальному стажу. Що стосується періодів з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015, з 01.12.2016 по 15.03.2017 у позивача відсутня сплата страхових внесків, що відображено у даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивача взято на облік внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 16.11.2020 №6333-.

Судом встановлено, що 17.11.2020 позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6213 від 18.11.2020 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного загального страхового стажу, передбаченого статтею ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 5 місяців 11 днів, стаж за списком №1 складає 16 років 2 місяці 17 днів.

Вважаючи, рішення ГУ ПФУ в Харківській області №6213 від 18.11.2020 протиправним, таким що не відповідає чинному законодавству позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу позовних вимог щодо зарахування до загального та пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1994 по 11.04.1997, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту").

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і в абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 №1240. час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про професійно-технічну освіту", до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно - художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно - технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально - виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально - курсовий комбінат; навчальний центр; інші тини закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Враховуючи вищенаведене, законодавство не встановлює вичерпний перелік закладів професійної (професійно-технічної) освіти. Водночас, політехнічні технікуми є закладами, що надають професійно-технічну освіту та здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з копії диплому молодшого спеціаліста НОМЕР_3 від 27.05.1997 позивач закінчив Єнакіївський політехнічний технікум за спеціальністю "Технологія підземної розробки корисних копалин" та присвоєно кваліфікацію гірничий технік - технолог.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_4 від 01.06.1992, позивач з 12.04.1997 прийнятий гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська".

Таким чином, позивач, після закінчення навчання в межах тримісячного терміну прийнятий на роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не зарахував до загального та пільгового стажу позивача період навчання з 01.09.1994 по 11.04.1997 в Єнакієвському політехнічному технікуму.

Щодо твердження відповідача на правомірність незарахування позивачу навчання з 01.09.1994 по 11.04.1997 у політехнічному технікумі, оскільки він не є професійно - технічним закладом, суд вважає безпідставними так як законодавство не встановлює вичерпний перелік закладів професійної (професійно-технічної) освіти. Водночас, політехнічні технікуми є закладами, що надають професійно-технічну освіту та здійснюють професійно-технічне навчання.

З приводу позовних вимог щодо незарахування позивачу періоду проходження військової служби з 22.05.1997 по 30.10.1998 в рядах Радянської Армії, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України. її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю. а також до стажу державної служби.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються то стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищу ваш наявною стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових у мовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено, що для підтвердження військової служби приймаються військові квитки.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_5 ОСОБА_1 призвано до лав Радянської Армії в період з 22.05.1997 по 30.10.1998.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 01.06.1992, позивач 06.06.1997 звільнений з Шахти "Полтавська" у зв`язку із призовом до армії, відповідно до наказу №128/к від 06.06.1997.

Таким чином, суд доходить висновку, що на момент призову на строкову військову службу позивач працював за професією та займав посаду гірника з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська", що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому період проходження строкової військової служби підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи.

Щодо твердження відповідача, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні до загального стажу періоду проходження військової строкової служби з 22.05.1997 по 30.10.1998, виправлення в імені у військовому квитку НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яке не завірене належним чином, суд вважає його безпідставним, оскільки позивач не несе відповідальності за заповнення військового квитка та недоліки його заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність стажу у ОСОБА_1 за спірний період.

З приводу не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017 "гірником очисного забою підземним з повним робочим днем під землею" на шахті Комсомолець Донбасу, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" №І788-ХІІ, основним документом, що підтверджу стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (надалі, також - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання га інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках , коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці мас бути вказано: періоди роботи, шо зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_4 від 01.06.1992 судом встановлено, що позивач протягом своєї трудової діяльності працював на наступних посадах:

з 01.06.1992-31.07.1992 - прийнятий учнем слюсаря на поверхні тимчасово на шахті "Полтавська";

з 27.05.1993-31.07.1993 - прийнятий учнем гірника поверхневого тимчасово на шахті "Полтавська";

з 01.09.1993-11.04.1997 - навчання у Єнакієвському політехнічному технікумі за спеціальністю "технологія підземної розробки корисних копалин";

з 01.08.1994-31.08.1994 - прийнятий учнем електрослюсаря поверхні на шахті "Полтавська";

з 13.05.1996-29.05.1996 - прийнятий для проходження виробничої практики учнем електрослюсаря поверхні на шахті "Полтавська";

з 30.05.1996-31.08.1996 - переведений учнем гірника з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська";

з 11.12.1996-04.04.1997 - прийнятий гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська";

з 12.04.1997-06.06.1997 - прийнятий гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська";

з 22.05.1997-30.10.1998 - служба в рядах Радянської Армії;

з 03.12.1998-22.06.2002 - прийнятий гірничим майстром підземним на шахті "Полтавська";

з 23.06.2002-11.09.2002 - переведений прохідником підземним з повним робочим днем у шахті на шахті "Полтавська";

з 16.09.2002-31.07.2005 - прийнятий прохідником підземним з повним робочим днем під землею на шахті Комсомолець Донбасу;

з 01.08.2005-06.11.2005 - переведений учнем гірника очисного забою підземного з повним робочим днем під землею на шахті Комсомолець Донбасу;

з 07.11.2005-15.03.2017 - переведений гірником очисного забою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Комсомолець Донбасу.

Відмовляючи у зарахуванні позивачу вищезазначених періодів, відповідач посилався на те, що у Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу у позивача відсутні дані про сплату страхових внесків за ці періоди.

Суд зазначає, що згідно з приписами статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV (далі - Закон № 1058-1V) - страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 цього Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З наданої відповідачем індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 судом встановлено, що за наведені вище періоди страхові внески роботодавцями не сплачені.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Фактично, внаслідок невиконання роботодавцями обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для зарахування періодів роботи з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015, з 01.12.2016 по 15.03.2017 не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача.

Вищевказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017.

Щодо незарахування відповідачем періоду роботи з 12.04.1997 по 06.06.1997 та 01.01.2000 по 31.12.2000 до пільгового стажу, оскільки за ці періоди відсутні відомості по спеціальному стажу, суд зазначає натсупне.

Перелік посад, які відносяться до списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних гірничих роботах, пов`язаних з видобутком вугілля, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994.

Так, зазначений Список передбачає, зокрема, наступні роботи:

1.Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: Усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджувальних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

2.Підземні гірничі роботи в рудниках для видобутку руд та інших корисних копалин з вмістом (в тому числі і у вміщуючих породах) двоокису кремнію 10 відсотків або за наявності газодинамічних явищ, гірничих ударів: Гірник підземний; Гірничий майстер підземних дільниць.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги наявність записів у трудовій книжці позивача щодо перебування його на посадах, що віднесені до списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних гірничих роботах, суд доходить висновку про безпідставність незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача період роботи з з 12.04.1997 по 06.06.1997 та 01.01.2000 по 31.12.2000.

З приводу позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1993 по 11.04.1997 у Єнакієвському політехнічному технікумі за спеціальністю "технологія підземної розробки корисних копалин"; період проходження військової служби з 22.05.1997 по 30.10.1998 в рядах Радянської Армії; та періоди роботи з 12.04.1997 по 06.06.1997 "гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті" на шахті "Полтавська"; з 01.01.2000 по 31.12.2000 "гірничим майстром підземним" на шахті "Полтавська"; з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017 "гірником очисного забою підземним з повним робочим днем під землею" на шахті Комсомолець Донбасу до стажу, що дає право на призначення пенсії з урахуванням роз`яснення Мінсоцзабезпечення України від 20.01.1992 року №8, згідно якого кожний рік роботи гірником очисного забою та прохідником з 16.09.2002 по 15.03.2017 на шахті Комсомолець Донбасу зарахувати - за 1 рік 3 місяці періоду роботи на провідних професіях, суд зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявлені на майбутнє та позивачем не надано доказів того, що під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідний період не буде зараховано до пільгового стажу.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2 ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.11.2020 року та провести відповідні виплати, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію у питаннях призначення пенсії.

Що в свою чергу свідчить про дискреційні повноваження, які є сукупністю прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що для належного способу захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки поглинається вимогою про скасування рішення № 6213 від 18.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення №6213 від 18.11.2020 відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1993 по 11.04.1997 у Єнакієвському політехнічному технікумі за спеціальністю "технологія підземної розробки корисних копалин"; період проходження військової служби з 22.05.1997 по 30.10.1998 в рядах Радянської Армії; та періоди роботи з 12.04.1997 по 06.06.1997 "гірником з ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем у шахті" на шахті "Полтавська"; з 01.01.2000 по 31.12.2000 "гірничим майстром підземним" на шахті "Полтавська"; з 01.10.2014 по 30.04.2015, з 26.06.2015 по 31.08.2015, з 23.12.2015 по 31.12.2015 та з 01.12.2016 по 15.03.2017 "гірником очисного забою підземним з повним робочим днем під землею" на шахті Комсомолець Донбасу до стажу, що дає право на призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.