Справа № 280/4244/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Справа № 280/4244/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Шелепка Б.В.

представників:

позивача Гришка І.І.,

відповідача 2 Корольова О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ан-Автогруп» (вул. Соборна, буд. 9, м. Маріуполь, Донецька область, 87555), в особі представника адвоката Гришка Івана Івановича ( АДРЕСА_1 ), до Головного управління ДПС у Донецькій області (вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область, 87515) та Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ан-Автогруп» (далі позивач, ТОВ «Ан-Автогруп»), в особі представника - адвоката Гришка Івана Івановича, до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач 1, ГУ ДПС у Донецькій області) та Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №35773-54 від 05.02.2020; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2020; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.05.2020.

Крім того, просить розглянути справу в порядку загального позовного провадження, здійснити розподіл судових витрат, відповідно до вимог законодавства України.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.15.2014 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт перевірки за вих. № 540/08-01-14-02/39530356 від 26.09.2017 (далі - акт документальної перевірки).

На підставі акту документальної перевірки, 04.03.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області складено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток на 1806387,50 грн., в тому числі 1445110,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 361277,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Окрім цього, позивач зазначає, що 05.02.2020 відповідачем 1 оформлено податкову вимогу форми «Ю» № 35773-54 від 05.02.2020 на суму 2286245,57 грн.

13.02.2020 відповідачем 1 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання по податковому повідомленню - рішенню (форма Р) № від 04.03.2019 з податку на прибуток, за наслідками якої складено Акт № 731/05-99-54-04-19/39530356 від 13.02.2020 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток (далі акт камеральної перевірки).

27.02.2020, на підставі акту камеральної перевірки, відповідачем 1 складено податкове повідомлення-рішення № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 16292,00 грн.

15.05.2020 відповідачем 1 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання по податковому повідомленню- рішенню (форма Р) № від 04.03.2019 з податку на прибуток, за наслідками якої складено Акт № 2994/05-99-54-04-19/39530356 від 15.05.2020 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток (далі акт камеральної перевірки 2).

22.05.2020, на підставі акту камеральної перевірки 2, відповідачем 1 складено податкове повідомлення-рішення № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 4180,00 грн.

Позивач не погоджується із висновками контролюючих органів, вважає їх незаконними та необґрунтованими з підстав викладених в позовній заяві.

Ухвалою від 01.07.2020 у справі було відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 22.07.2020.

Відповідач 1 адміністративний позов не визнав. 22.07.2020 засобами системи «Електронний суд» від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві ГУ ДПС у Донецькій області зазначає, що в ході перевірки встановлено відсутність факту отримання, перевезення товару на підприємства контрагенти позивача. Станом на дату проведення перевірки по посадовим особам ТОВ «ЛІВАЙЗ ГРУП», ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» та ТОВ «Центр Торг Компані» вироками суду визнано господарську діяльність вищенаведених підприємств фіктивною. По підприємству ТОВ «БК «Моноліт Центр» відкрито кримінальне провадження за ознакою фіктивність господарської діяльності та надані пояснення гр. ОСОБА_1 (який згідно документів є директором підприємства та нібито підписував договори та первинні документи підприємства), щодо непричетності до реєстрації та діяльності підприємства ТОВ «БК «Моноліт Центр», також було встановлено, що за адресою реєстрації вищенаведені підприємства не знаходяться, не звітують, документи до перевірки не надають, підтвердження на фактичне отримання ними товару від ТОВ «Ан-Автогруп» відсутнє. Тому кошти, які отамані ТОВ «Ан-Автогруп» та які не будуть повернені, вважаються безповоротною фінансовою допомогою.

Отже, ТОВ «Ан-Автогруп» отриманий актив у вигляді грошових коштів від ТОВ «ЛІВАЙЗ ГРУП» (), ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» (), ТОВ «Центр Торг Компані» () та ТОВ «БК «Моноліт Центр» (), що вважаються в розумінні вимог п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Кодексу безповоротною фінансовою допомогою у загальній сумі 10850222 грн., а саме: отриману від ТОВ «ЛІВАЙЗ ГРУП» () у 2016 році на загальну суму 3362127 грн.; отриману від ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» () у 2016 році на загальну суму 597682 грн.; отриману від ТОВ «Центр Торг Компані» () у 2016 році на загальну суму 4068583 грн.; отриману від ТОВ «БК «Моноліт Центр» () у 2015 році на загальну суму 1535580 грн. та у 2016 році на загальну суму 1286250 грн.

В зв`язку з викладеним вважає, що спірні рішення законними та обґрунтованими. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.07.2020 від представника відповідача 2 до суду надійшло клопотання, погоджене представником позивача, про зупинення провадження у справі для примирення строком до 14.09.2020.

Ухвалою від 22.07.2020 провадження у справі було зупинене до 14.09.2020, судове засідання призначене на 14.09.2020.

Відповідач 2 адміністративний позов не визнав. 18.08.2020 від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позов, аналогічний за змістом відзиву від відповідача 1. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.09.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про продовження строку зупинення провадження у справі, погоджене представником відповідача 2.

Ухвалою від 14.09.2020 провадження у справі було зупинене до 29.09.2020, судове засідання призначене на 29.09.2020.

Ухвалою від 29.09.2020 провадження у справі поновлене, підготовче засідання призначене на 29.09.2020.

Ухвалою від 29.09.2020 підготовче засідання було відкладене на 21.10.2020.

Ухвалою від 29.09.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі було відмовлено.

20.10.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідачів викладені у наданих до суду відзивах.

Протокольною ухвалою від 21.10.2020 підготовче засідання було відкладене на 02.11.2020.

30.10.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

02.11.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на тридцять днів.

02.11.2020 від представника відповідача 2 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для надання часу для примирення.

У підготовче засідання 02.11.2020 представник відповідача 1 не прибув.

Ухвалою від 02.11.2020 провадження у справі було зупинене до 02.12.2020, підготовче засідання призначене на 02.12.2020.

04.11.2020 представником позивача до суду подане клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Ухвалою від 02.12.2020 провадження у справі поновлене, підготовче засідання призначене на 02.12.2020.

02.12.2020 представником позивача до суду подане клопотання, погоджене представником відповідача 2, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою від 02.12.2020 було закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 23.12.2020.

У судовому засіданні 23.12.2020 представником позивача заявлене клопотання, проти задоволення якого представник відповідача 2 заперечив, про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №808/156/18.

Ухвалою від 23.12.2020 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі було відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 23.12.2020 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.01.2021.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягаючи на обставинах та підставах, викладених у позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 18.01.2021, на підставі статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.15.2014 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт перевірки за вих. № 540/08-01-14-02/39530356 від 26.09.2017 (далі - акт документальної перевірки).

Згідно з висновками, викладеними в розділі IV акту документальної перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області зроблено висновок про встановлення порушення з боку позивача таких норм чинного законодавства, а саме:

1) пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, за підсумками чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 1953039,00 грн., у т.ч.: за 2015 рік - у сумі 276404,00 грн., за 2016 рік - у сумі 1676635,00 грн.

На підставі акту документальної перевірки, 04.03.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області складено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток на 1806387,50 грн., в тому числі 1445110,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 361 277,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

05.02.2020 відповідачем 1 оформлено податкову вимогу форми «Ю» № 35773-54 від 05.02.2020 на суму 2286245,57 грн.

13.02.2020 відповідачем 1 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання по податковому повідомленню - рішенню (форма Р) № від 04.03.2019 з податку на прибуток, за наслідками якої складено Акт № 731/05-99-54-04-19/39530356 від 13.02.2020 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток (далі акт камеральної перевірки).

Зі змісту акту вбачається, що в ході проведення документальної планової виїзної перевірки по ТОВ «Ан-Автогруп» складено акт № 852/1020/18 від 01.03.2019 та податкове повідомлення-рішення (форма Р) № від 04.03.2019, в якому донараховано податок на прибуток у сумі 1445110,0 грн. та штрафні санкції в сумі 361277,50 грн. Податкове повідомлення- рішення (форми Р) від 04.03.2019 № , згідно ІКП по коду платежу 11021000, нараховано 29.03.2019 року, податковий борг виник у сумі 1806386,5 грн.

За висновком контролюючого органу, позивачем порушено приписи п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України щодо терміну сплати грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом з податку на прибуток.

27.02.2020, на підставі акту камеральної перевірки, відповідачем 1 складено податкове повідомлення-рішення № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 16292,00 грн.

15.05.2020 відповідачем 1 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання по податковому повідомленню- рішенню (форма Р) № від 04.03.2019 з податку на прибуток, за наслідками якої складено Акт № 2994/05-99-54-04-19/39530356 від 15.05.2020 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток (далі акт камеральної перевірки 2).

Зі змісту акту вбачається, що в ході проведення документальної планової виїзної перевірки по ТОВ «Ан-Автогруп» складено акт № 852/1020/18 від 01.03.2019 та податкове повідомлення-рішення (форма Р) № від 04.03.2019, в якому донараховано податок на прибуток у сумі 1445110,0 грн. та штрафні санкції в сумі 361277,50 грн. Податкове повідомлення- рішення (форми Р) від 04.03.2019 № , згідно ІКП по коду платежу 11021000, нараховано 29.03.2019 року, податковий борг виник у сумі 1806386,5 грн.

За висновком контролюючого органу, позивачем порушено приписи п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України щодо терміну сплати грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом з податку на прибуток.

22.05.2020, на підставі акту камеральної перевірки 2, відповідачем 1 складено податкове повідомлення-рішення № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 4180,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними рішеннями контролюючих органів, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Стосовно підстав нарахування податкових зобов`язань по податку на прибуток, судом встановлено, що в п. 1 розділі IV акту документальної перевірки відповідачем 2 зроблено висновок про встановлення порушення з боку позивача пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, за підсумками чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 1953039 грн., у т.ч.: за 2015 рік у сумі 276404 грн., за 2016 рік у сумі 1676635 грн. з огляду на нереальність, на думку відповідача 2, господарських операцій в межах наступних договорів:

1) договору поставки №18/05-16 від 18.05.2016, укладеного позивачем з ТОВ «Лівайз Груп»;

2) договору поставки №07-04/16 від 07.04.2016, укладеного позивачем з ТОВ "Компанія Мегатрейд Солюшн";

3) договору поставки №01-03/16 від 01.03.2016, укладеного позивачем з ТОВ "Центр Торг Компані".

Підставою для вказаних висновків відповідач 1 вказує наступні вироки судів у кримінальних справах:

1) вирок Подільського районного суду від 07.04.2017 по справі №758/3894/17 провадження № 1-КП/758/385/17, яким було затверджено угоду від 15 березня 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури №7 Бабошиною Юлією Вікторівною та підозрюваним ОСОБА_2 про визнання винуватості та визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України;

2) вирок Подільського районного суду від 04.04.2017 по справі №758/2819/17 провадження № 1-КП/758/385/17, яким було затверджено угоду від 24.02.2017 між прокурором Київської місцевої прокуратури №7 Бабошиною Юлією Вікторівною та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості та визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України;

3) вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2017 по справі №755/3289/17, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури №7 Бабошиною Ю.В. та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000008 про визнання винуватості та визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі самого лише факту існування вказаних вироків по контрагентам позивача відповідач 2 дійшов висновку, що вся господарська діяльність вказаних контрагентів є фіктивною, що має безпосередній вплив на оподаткування господарських операцій позивача.

Однак такий висновок відповідача 2 є передчасним та необґрунтованим виходячи із наступного.

За приписами ч. 1 ст. 205-1 КК України внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, - караються штрафом від п`яти тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Отже, зазначеною нормою передбачена кримінальна відповідальність за внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.

При цьому диспозиція цієї статті не містить будь-якого посилання на фіктивність підприємницької діяльності такої юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, чи нереальність такої діяльності, а так само недійсність реєстрації таких юридичних осіб чи фізичних осіб-підприємців.

Позивач, враховуючи що вказані вироки, виходячи з їх змісту та наслідків для оподаткування, стосуються його прав та інтересів, та є підставою для висновків податкового органу, реалізував своє право на судовий захист шляхом оскарження вказаних вироків до компетентного суду.

Так, 22.11.2019 Київським апеляційним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача, поданої на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2017 по справі № 755/3289/17, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури №7 Бабошиною Ю.В. та підозрюваним ОСОБА_4 , який обіймав посаду директора ТОВ «Центр Торг Компані» постановлено ухвалу, якою задоволено апеляційну скаргу позивача та вказаний вирок скасовано. Зазначене судове рішення є чинним.

18.10.2019 Верховним Судом за наслідками розгляду касаційної скарги позивача на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі № 758/3894/17 повернуто на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України прийнято рішення відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За висновком колегії судів Верховного Суду, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення, вбачається що позивач не є учасником судового провадження і відповідно не є особою, яка має право на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, яким не вирішувались будь-які права та обов`язки останнього, під час постановлення вироку суду щодо ОСОБА_2 будь-яких прав та обов`язків ТОВ «Ан-Автогруп» не порушено, а текст самого вироку жодних згадок про ТОВ «Ан-Автогруп» не містить.

Зазначений висновок суду спростовує висновок контролюючого органу щодо того, що вирок суду у справі № 758/3894/17 є підставою для виникнення у позивача додаткових податкових зобов`язань з податку на прибуток та відповідних сум штрафних санкцій, оскільки цей вирок не стосується будь-яких прав та обов`язків позивача, який не був учасником вказаного кримінального провадження.

04.06.2020 Верховним Судом за наслідками розгляду касаційної скарги позивача на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 758/2819/17, прийнято рішення про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Колегія суддів Верховного Суду наголошує на тому, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

За висновком суду, матеріали кримінального провадження свідчать, що вирок місцевого суду на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_3 з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_3 , який уклав з прокурором угоду про визнання винуватості.

Дослідження та оцінку правомірності дій інших осіб, зокрема щодо ТОВ «Ан-Автогруп», яке такої угоди не укладало, суд не здійснював, а отже не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року (провадження № 51-5394кмо19) зроблено висновок про те, що чинний КПК України не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.

Більше того, інші процесуальні кодекси так само передбачають обмежену преюдиціальність вироку чи ухвали суду, постановлених у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до частини 6 статті 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи зміст вироків суду щодо контрагентів позивача, можна стверджувати про те, що у вищезазначених вироках не міститься жодних документально підтверджених доказів стосовно фіктивності діяльності ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» та ТОВ «Центр Торг Компані» та/або неможливості ведення ними господарської діяльності, із чого можна було б зробити висновок про статус фіктивності, нелегальності зазначених підприємств.

В матеріалах справи відсутні протоколи допиту вказаних осіб чи будь-які інші докази, які б підтверджували причетність осіб до здійснення фінансово-господарських операцій із позивачем, не з`ясовано обставини, чи була особа, стосовно якої прийнято обвинувальний вирок, тією самою особою, яка підписувала документи від імені контрагента позивача, на підставі яких останній сформував витрати та податковий кредит, а також чи збігається період вчинення кримінального правопорушення з періодом, в якому було підписано відповідні документи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.03.2018 у справі №826/19939/16 зроблено правовий висновок стосовно наявності вироку відносно контрагента, яким визначено, що у кожній конкретній справі суд має надавати правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи.

Факт наявності вироку, ухваленого на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій із урахуванням обставин, встановлених у вироку, який набрав законної сили.

З огляду на преюдиціальність як властивість судового рішення, вирок суду має обов`язкове значення для адміністративного суду лише в частині встановлених фактичних обставин, а не правової оцінки чи судових висновків.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №814/569/16 та у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №826/10951/18.

Стосовно документального підтвердження здійснення господарських операцій, суд зазначає наступне.

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2019 у справі № 826/10951/18 сформульовано правовий висновок щодо застосування норм права, яким визначено, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, за висновками Верховного Суду, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В даному випадку, реальність здійснення господарських операцій в 2016 році між позивачем та ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» та ТОВ «Центр Торг Компані» підтверджується наступними первинними документами:

По взаємовідносинах з ТОВ «Лівайз Груп»: договір поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 143 від 20.05.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 156 від 31.05.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 157 від 03.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 158 від 03.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 160 від 06.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 162 від 08.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 163 від 10.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 168 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна № 169 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №172 від 24.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №173 від 24.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №179 від 01.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №180 від 01.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №181 від 01.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №182 від 04.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №183 від 04.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №184 від 05.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №185 від 05.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; видаткова накладна №188 від 13.07.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; рахунок № 133 від 18.05.16; рахунок № 143 від 30.05.16; рахунок № 144 від 02.06.16; рахунок № 145 від 03.06.16; рахунок № 146 від 03.06.16; рахунок № 147 від 03.06.16; рахунок № 152 від 08.06.16; рахунок № 154 від 10.06.16; рахунок № 156 від 10.06.16; рахунок № 157 від 13.06.16; рахунок № 158 від 16.06.16; рахунок № 159 від 21.06.16; рахунок № 160 від 21.06.16; рахунок № 161 від 21.06.16; рахунок № 162 від 23.06.16; рахунок № 163 від 23.06.16; рахунок № 164 від 24.06.16; рахунок № 165 від 24.06.16; рахунок № 167 від 29.06.16; платіжне доручення № 21 від 18.05.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 69 від 30.05.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 82 від 02.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 85 від 03.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 86 від 03.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 87 від 03.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 97 від 08.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 110 від 13.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 111 від 13.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 114 від 14.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 125 від 17.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 129 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 130 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 131 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 132 від 22.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 135 від 23.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення №136 від 23.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 137 від 23.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 138 від 24.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 140 від 24.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 141 від 24.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 153 від 24.06.2016 за договором поставки №18-05/16 від 18.05.2016; платіжне доручення № 154 від 29.06.2016 за договором поставки № 18-05/16 від 18.05.2016.

По взаємовідносинах з ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн»: договір поставки №07-04/16 від 07.04.2016; видаткова накладна № 102 від 12.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; видаткова накладна № 103 від 12.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; видаткова накладна № 104 від 12.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; видаткова накладна № 145 від 24.05.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; рахунок № 103 від 07.04.2016; рахунок № 104 від 07.04.2016; рахунок № 105 від 07.04.2016; рахунок № 132 від 18.05.2016; платіжне доручення № 20 від 07.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; платіжне доручення № 21 від 07.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; платіжне доручення № 22 від 07.04.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016; платіжне доручення № 78 від 18.05.2016 за договором поставки № 07-04/16 від 07.04.2016.

По взаємовідносинах з ТОВ «Центр Торг Компані»: договір поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 44 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 45 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 46 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 48 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 50 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 53 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 54 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 55 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 56 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 57 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 58 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 59 від 15.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 92 від 01.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 93 від 01.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 94 від 01.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 95 від 01.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 96 від 04.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 97 від 04.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 98 від 06.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 99 від 07.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 100 від 11.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 105 від 13.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 111 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 112 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 113 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 114 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 116 від 18.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна № 117 від 18.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна №118 від 18.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна №144 від 23.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна №151 від 27.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна №152 від 27.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; видаткова накладна №153 від 27.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; рахунок № 62 від 01.03.16; рахунок № 63 від 01.03.16; рахунок № 64 від 01.03.16; рахунок № 69 від 02.03.16; рахунок № 70 від 04.03.16; рахунок № 72 від 09.03.16; рахунок № 73 від 09.03.16; рахунок № 74 від 10.03.16; рахунок № 75 від 10.03.16; рахунок № 76 від 10.03.16; рахунок № 77 від 11.03.16; рахунок № 79 від 12.03.16; рахунок № 91 від 23.03.16; рахунок № 92 від 23.03.16; рахунок № 93 від 29.03.16; рахунок № 94 від 29.03.16; рахунок № 95 від 30.03.16; рахунок № 96 від 30.03.16; рахунок № 97 від 30.03.16; рахунок № 98 від 30.03.16; рахунок № 99 від 01.04.16; рахунок № 106 від 07.04.16; рахунок № 109 від 14.04.16; рахунок № 110 від 14.04.16; рахунок № 111 від 14.04.16; рахунок № 112 від 14.04.16; рахунок № 117 від 15.04.16; рахунок № 118 від 15.04.16; рахунок № 119 від 15.04.16; рахунок № 131 від 13.05.16; рахунок № 137 від 24.05.16; рахунок № 138 від 24.05.16; рахунок № 139 від 24.05.16; платіжне доручення № 22 від 01.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 23 від 01.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 24 від 01.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 25 від 02.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 51 від 04.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 54 від 09.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 55 від 09.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 62 від 10.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 63 від 10.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 64 від 10.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 65 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 66 від 11.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 73 від 12.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 74 від 12.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 183 від 28.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 183 від 28.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 188 від 29.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 189 від 29.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 197 від 30.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 207 від 30.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 208 від 31.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 209 від 30.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 210 від 31.03.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення №212 від 01.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 281 від 08.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 323 від 14.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 324 від 14.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 325 від 14.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 331 від 14.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 332 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 333 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 334 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 335 від 15.04.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 442 від 13.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 474 від 24.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення №475 від 24.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016; платіжне доручення № 476 від 24.05.2016 за договором поставки № 01-03/16 від 01.03.2016.

Отже, судом встановлено, що позивач, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, має відповідні первинні документи, які належно оформлені, містять всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами та які свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування позивачем податкового обліку.

Станом на час розгляду справи вказані контрагенти не припинили свою господарську діяльність, інформація про них міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що вказує і на їх належну правосуб`єктність.

Стосовно невідповідності висновків контролюючого органу первинним документам позивача, судом встановлено наступне.

Так, на підставі заяви представника позивача від 14.06.2019 судовим експертом Деєвою Л.Є. було проведено судово-економічну експертизу, за наслідками якої складено висновок № 109 від 28.08.2019.

Для дослідження експерту були надані документи бухгалтерського та податкового обліку позивача за період з 05.12.2014 року по 30.06.2017 року.

Зі змісту вказаної експертизи вбачається, що експертом було проведено відповідну експертизу відповідно до питань, поставлених на вирішення експерта позивачем, зокрема, експерту були поставлені питання:

1) Чи підтверджується документально заниження ТОВ «АН-Автогруп» (5) суми податку на прибуток у розмірі 1445110грн. у період з 05.12.2014 року по 30.06.2017 року при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Лівайз Груп» (код за ), ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» (код за ), ТОВ «Центр Торг Компані» (код за ), що встановлено у акті № 540/08-01-14-02/39530356 від 26.03.2017 року? Якщо так, в якому податковому періоді, з зазначенням по кожному СГД окремо та загальної суми?

Зі змісту відповідного дослідження вбачається, що за результатами перевірки складено акт документальної перевірки та прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 № .

Згідно податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019року № , яким у зв`язку із порушенням п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, ТОВ «Ан-Автогруп» визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1445110,00 грн. та штрафна санкція в сумі 361277,50 грн.

Згідно проведеного дослідження показників акту документальної перевірки, по названим в питанні контрагентам - покупцям встановлено, що донарахування грошового зобов`язання є наслідком кваліфікації перевіряючими отриманих коштів від контрагентів-покупців TOB «ЛІВАЙЗ ГРУП» () у 2016 році на загальну суму 3362127 грн.; TOB "Компанія Мегатрейд Солюшн" () у 2016 році на загальну суму 597682 грн.; TOB "Центр Торг Компані" () у 2016 році на загальну суму 4068583 грн. не як в оплату (попередню оплату) за поставлений товар, а як безповоротна фінансова допомога в розумінні вимог пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України у загальній сумі 8028392,00 грн. (стор. 30 Акту без врахування показників ТОВ «БК «Моноліт Центр»), що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 1445110грн. (згідно показників податкового повідомлення-рішення).

Проведеним дослідженням встановлені наступні обставини:

1) Має місце відповідність показників фінансової та податкової звітності за 2016 р., що вказує на те, що показники податкової звітності, зокрема декларації з податку на прибуток, ґрунтувалися на показниках фінансової звітності.

2) Дослідженням документів на відвантаження товару видаткових накладних на предмет їх відповідності як первинних документів, встановлена їх відповідність нормам п.2 ст.9 Закону №996 і вони були прийняті при досліджені в якості первинних документів.

3) Дослідження документів по оплаті відвантаженого товару на предмет визначення «призначення платежу» встановлено, що всі перерахування безготівкових коштів на користь ТОВ «АН-Автогруп» проходили з призначенням платежу «Оплата за запчастини в асортименті»;

4) Дослідженням наявності договірних відносин між контрагентами постачальником ТОВ «Ан-Авгруп» та контрагентами-покупцями ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Центр Торг Компані» та ТОВ « Компанія Мегатрейд Солюшн» встановлено, що всі взаємовідносини ґрунтуються на виконанні відповідних договорів, в яких визначено порядок розрахунків.

5) Дослідженням відповідності виставлених рахунків на сплату товарів показникам оплати встановлено, що всі оплати проведено на підставі відповідних рахунків з їх визначенням в призначені платежу;

6) Дослідженням обґрунтованості отримання товарів уповноваженою особою встановлено, що в видаткових накладних мають місце посилання на особу яка отримала товар та посилання на доручення;

7) Дослідженням відповідності виставлених рахунків показникам в документах на відвантаження товарів (видаткові накладні) та оплати встановлена їх ідентичність;

8) Дослідженням списання в бухгалтерському обліку за наслідками відвантажених цих товарів в номенклатурі встановлено, що показники відвантаження відображено в бухгалтерському обліку.

9) Дослідженням повноти визначення показників надходження безготівкових коштів на користь ТОВ «АН-Автогруп» по Акту перевірки як безповоротна фінансова допомога встановлено, що має місце неповне зарахування показника надходження як безповоротна фінансова допомога з боку перевіряючих без надання обґрунтування такої невідповідності. Так при фактичному надходженні від спірних контрагентів на розрахунковий рахунок ТОВ «АН-Автогруп» в сумі 9634070,53грн. з ПДВ, в Акті перевірки визначено тільки показник 8028392,00грн. як безповоротна фінансова допомога.

10) Дослідженням показників податкових накладних та визначення податкового зобов`язання встановлено, що податкове зобов`язання з ПДВ ТОВ «АН-Автогруп» нараховував по першій події надходження безготівкових коштів з відповідною випискою податкових накладних, що відповідає нормам ст.187 «Дата виникнення податкових зобов`язань», як по першій події. При перевірці корегування цього показника в Акті перевірки відсутні. Таким чином, надходження безготівкових коштів від контрагентів-покупців на розрахунковий рахунок ТОВ «АН-Автогруп» є попередньою оплатою та згідно призначення платежу визначається як «оплата за запчастини в асортименті».

11) Дослідженням кредиторської або дебіторської заборгованості між контрагентами-постачальником ТОВ «АН-Автогруп» та покупцями Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайз груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Торг Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мегатрейд Солюшн» встановлено і підтверджено в акті перевірки, що заборгованість відсутня, тобто за всі відвантажені товари проведено розрахунки в повному обсязі.

12) В акті перевірки мають місце невідповідні проведення по бухгалтерському обліку, які не відповідають фактичному обліку ТОВ «АН-Автогруп».

За висновком експерта документально не підтверджується заниження позивачем в 2016 році суми податку на прибуток у розмірі 1445110,00 грн. у період з 05.12.2014 року по 30.06.2017 року при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Лівайз Груп» (код за ), ТОВ «Компанія Мегатрейд Солюшн» (код за ), ТОВ «Центр Торг Компані» (код за ), що встановлено у акті № 540/08-01-14-02/39530356 від 26.03.2017 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов аналогічних висновків, як і судовий експерт.

Таким чином, суд вважає висновки акту документальної перевірки в частині заниження податкових зобов`язань по податку на прибуток необґрунтованими та безпідставними.

Стосовно похідних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги форми «Ю» № 35773-54 від 05.02.2020 та податкових повідомлень - рішень форми «Ш» № від 27.02.2020 та № від 22.05.2020, суд зазначає, що з огляду на те, що підставою для їх прийняття стало податкове повідомлення - рішення № від 04.03.2019, складене Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області, відтак податкова вимога форми «Ю» № 35773-54 від 05.02.2020 та податкові повідомлення - рішення форми «Ш» № від 27.02.2020 та № від 22.05.2020 також є протиправними та, відповідно, підлягають скасуванню з огляду на підстави позовних вимог.

Стосовно доводів відповідача 1 про необхідність врахування обставин, встановлених Запорізьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи №808/156/18, суд критично ставить до вказаних тверджень, виходячи із наступного.

Приймаючи рішення у справі №808/156/18 суди не надавали оцінки правовій позиції Верховного Суду у кримінальних справах, викладеній у рішеннях за наслідками розгляду касаційних скарг позивача на вироки у справах №758/2819/17, №755/3289/17, а так само ухвалі Київського апеляційного суду від 22.11.2019 у справі №758/3894/17. При цьому судові рішення у справі №808/156/18 обґрунтовувались саме приюдиційним значенням для цієї справи вироків судів у зазначених справах, один з яких скасований за апеляційною скаргою позивача.

Як в рішенні суду першої інстанції, так і в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 808/156/18 судами надавалась оцінка виключно стосовно правових наслідків відповідних вироків у кримінальних справах і така оцінка з огляду на принцип незалежності суду, не є обов`язковою для суду під час розгляду справи №280/4244/20, враховуючи і відмінність фактичних обставин (підстав) позову у цій справі від іншої справи (808/156/18).

Окрім цього оцінка обставин справи судами у справі № 808/156/18 не має преюдиційного значення для справи № 280/4244/20 з огляду на висновки Верховного Суду у відповідних кримінальних справах, які наведені вище.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача 1 в цій частині.

Стосовно доводів відповідача 1 щодо неналежності в якості доказу висновку експерта, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Окрім того, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Досліджуючи зміст висновку № 109 від 28.08.2019, суд встановив, що зазначений документ за своєю структурою містить всі обов`язкові реквізити, передбачені статтею 101 КАС України, та є належним доказом у справі.

Згідно статті 108 КАС України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Твердження відповідача 1 про те, що посилання позивача на висновок судового експерта № 109 від 28.08.2019 є безпідставним з огляду на те, що судово-економічна експертиза проводилась по адміністративній справі №808/156/18 вже після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, суд також вважає необґрунтованими, оскільки не містять жодних посилань на будь-які норми законодавства та/або докази, на підставі яких відповідачем зроблено відповідні висновки.

Крім того, суд зазначає, що за наслідками розгляду матеріалів справи суд дійшов аналогічних висновків як і судовий експерт.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведений конституційний припис кореспондується з вимогами ч.3 ст.2 КАС України, де передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачами зазначених вище принципів при прийнятті спірних рішень дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття своїх рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі №817/149/17, від 29.03.2018 у справі №813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Щодо інших посилань відповідачів викладених у відзивах, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що обставини, на які посилаються відповідачі, як на підстави для винесення спірних рішень, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели правомірності прийнятих ними рішень та не надали належних доказів порушення ТОВ «Ан-Автогруп» вимог податкового законодавства України.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням адміністративного позову, понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 21020,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області та Головного управління ДПС у Донецькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ан-Автогруп» (вул. Соборна, буд. 9, м. Маріуполь, Донецька область, 87555), в особі представника адвоката Гришка Івана Івановича ( АДРЕСА_1 ), до Головного управління ДПС у Донецькій області (вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область, 87515) та Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2019.

Визнати протиправними та скасувати, прийняті Головним управлінням ДПС у Донецькій області, податкову вимогу №35773-54 від 05.02.2020, податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2020, податкове повідомлення-рішення № від 22.05.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ан-Автогруп» судовий збір у розмірі 18874,49 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 49 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ан-Автогруп» судовий збір у розмірі 2145,51 грн. (дві тисячі сто сорок п`ять гривень 51 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «09» квітня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль