Справа № 280/2365/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Справа № 280/2365/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Кисіля Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

представника позивача - Сполохова Є.О.,

відповідача - Шевлукової З.А.,

третьої особи - Котули А.М.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шевлукової Заіри Арсенівни (вул. Лермонтова, буд. 6, офіс 109, м. Запоріжжя, 69036), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович (вул. Олександрівська, буд. 49, прим. А3, м. Запоріжжя, 69063), про визнання протиправними дій, визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про стягнення з боржника основної винагороди,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 22.03.2021, ОСОБА_1 (далі - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шевлукової Заіри Арсенівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо звернення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди №63733043, виданої 25.11.2020 відповідачем про стягнення з позивача на користь відповідача основної винагороди в сумі 80974,38 грн.; визнати такою, що не підлягає примусовому виконанню постанову про стягнення з боржника основної винагороди №63733043, виданої 25.11.2020 відповідачем про стягнення з позивача на користь відповідача основної винагороди в сумі 80974,38 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою від 29.03.2021 було відкрите спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулу Артема Михайловича (далі третя особа), судове засідання призначене на 07.04.2021 з викликом (повідомленням) учасників справи.

05.04.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що 25.11.2020 нею було відкрите виконавче провадження №63733043 з виконання виконавчого листа по справі №320/2812/17, виданого 19.12.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно: квартиру загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2005, виданого нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1-913, в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 809743,79 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде встановлена в ході виконавчого провадження. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження була винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди, яка була направлена позивачу та ним не оскаржувалась. Посилаючись на приписи Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, зазначає, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Зазначає, що 10.02.2021 до неї надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу без виконання. В рамках виконавчого провадження №63733043 відповідачем були вчинені виконавчі дії для примусового виконання рішення, що спонукало боржника вийти на перемовини зі стягувачем та узгодити умови та порядок погашення заборгованості, наслідком чого стала заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву відповідачем додані матеріали виконавчого провадження №63733043.

05.04.2021 від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначає, що 05.03.2021 на його адресу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом із постановою про стягнення з боржника основної винагороди, виконавчий документ відповідає вимогам закону, а тому 05.03.2021 було відкрите виконавче провадження №64748306 щодо примусового стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця. Доводи позивача щодо розмежування законодавцем виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця та встановлення різного порядку їх стягнення не заслуговують на увагу та спростовуються приписами ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 9 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012. Вважає позову заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позові, відповідач та третя особа заперечили проти позову, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, відповідно.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою відповідача від 25.11.2020 було відкрите виконавче провадження №63733043 щодо примусового виконання виконавчого листа №320/2812/17, виданого 19.12.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно: квартиру загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2005, виданого нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1-913, в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 809743,79 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде встановлена в ході виконавчого провадження. Боржником за зазначеним виконавчим провадженням була позивачка.

25.11.2020 у межах наведеного виконавчого провадження відповідачем були прийняті постанова про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з позивача основну винагороду у сумі 80974,38 грн. та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для позивача розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 289 грн.

25.11.2020 зазначені постанови надіслано в адресу позивачки та 27.11.2020 вручено їй.

25.11.2020 відповідачем отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивача.

01.02.2021 відповідачем отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири, що є предметом іпотеки.

02.02.2021 відповідачем вчинений запит до Мелітопольської міської ради про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 .

09.02.2021 від стягувача до відповідача надійшла заява про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.

10.02.2021 від Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради до відповідача надійшла відповідь на запит від 02.02.2021.

Постановою відповідача від 11.02.2021, прийнятою у виконавчому провадженні №63733043, виконавчий документ було повернено стягувачу.

05.03.2021 третьою особою було відкрите виконавче провадження №64748306 щодо примусового виконання постанови відповідача від 25.11.2020 про стягнення основної винагороди приватного виконавця, прийнятою у виконавчому провадженні №63733043.

Вважаючи постанову відповідача від 25.11.2020 про стягнення основної винагороди приватного виконавця, прийнятою у виконавчому провадженні №63733043, такою, що не підлягає виконанню, а також протиправними дії відповідача щодо звернення цієї постанови до виконання, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 9 КАС України).

Відповідно до положень частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

У частині першій статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404 передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною першою статті 42 Закону №1404 передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі Закон №1403) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403 винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону №1403 передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовної заяви, суд виходить з такого.

З аналізу положень частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403 вбачається, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом №1404, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №260/801/19 та від 28.10.2020 у справі №640/13697/19 і суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Матеріали виконавчого провадження №63733043 не містять будь-яких даних про стягнення з позивача безпосередньо відповідачем будь-яких сум в погашення зобов`язань позивача за виконавчим листом №320/2812/17, виданим 19.12.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, чи передачу стягувачу майна, визначеного у цьому виконавчому документі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, враховуючи положення статті 31 Закону №1403 та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Твердження позивача про те, що вимоги ч. 3 ст. 40 Закону №1404 поширюються лише на державних виконавців, спростовуються ч. 3 ст. 45 цього Закону, відповідно до якої основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 04.08.2020 у справі №200/13920/19-а суд відхиляє, оскільки предметом розгляду у тій справі була безпосередньо постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця, а не дії приватного виконавця щодо звернення до примусового виконання постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, тобто обставини цієї справи не є подібними (тотожними) до обставин справи №200/13920/19-а.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Квитанцією від 22.03.2021 №0.0..1 підтверджується факт сплати позивачем при зверненні до суду із цим позовом судового збору у сумі 908,00 грн., які належить стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шевлукової Заіри Арсенівни (вул. Лермонтова, буд. 6, офіс 109, м. Запоріжжя, 69036), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович (вул. Олександрівська, буд. 49, прим. А3, м. Запоріжжя, 69063), про визнання протиправними дій, визнання такою, що не підлягає виконанню постанови про стягнення з боржника основної винагороди задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни щодо звернення до примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди №63733043, виданої 25.11.2020 приватним виконавцем Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основної винагороди в сумі 80974,38 грн.

Визнати такою, що не підлягає примусовому виконанню постанову про стягнення з боржника основної винагороди №63733043, виданої 25.11.2020 приватним виконавцем Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основної винагороди в сумі 80974,38 грн.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шевлукової Заіри Арсенівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог ст. ст. 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 07.04.2021.

Суддя Р.В. Кисіль