Справа № 160/4553/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2021 року Справа № 160/4553/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Серьогіної О.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов, -
25.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення на ОСОБА_1 штрафів у розмірі 1700,00 грн. від 19.02.2021 року та у розмірі 3400,00 грн. від 05.03.2021 року у виконавчому провадженні ВП №60014712.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскаржуваних постанов з наступних підстав. Умовою для накладання на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником рішення без поважних причин. Притягуючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. У відповідача не було підстав вважати, що рішення суду не виконується позивачем без поважних причин, оскільки в актах державного виконавця зазначено, що позивач не перешкоджала зустрічам доньки з батьком і погоджувалась на такі зустрічі. Відтак, на думку позивача, постанови державного виконавця Курило В.В. від 19.02.2021р. та від 05.03.2021 р. суперечать вимогам ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», є незаконними та підлягають скасуванню, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 09.04.2021 року з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
05.04.2021 року на адресу суду від Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на позов разом із копіями матеріалів виконавчого провадження №60014712, в якому відповідач посилається на ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. Підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути виключно невиконання такого рішення без поважних причин, тоді як боржник мав реальну можливість виконати судове рішення та не зробив цього. Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, останнім має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення. Таким чином, в даному випадку, на думку відповідача, має місце повторне невиконання без поважних причин боржником рішення, а тому відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваних постанов. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Щодо наданої до суду разом із відзивом на позов заяви про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропущення позивачем строку звернення до суду суд вважає за необхідне зазначити, що вказане питання вже було вирішено в ухвалі суду від 30.03.2021 року та поновлено позивачу строк звернення до суду. Посилання відповідача на заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 року, в якій вона просила надати документи, на підставі яких видана постанова про накладення штрафу від 19.02.2021 року, судом не приймаються до уваги, оскільки вказана заява свідчить про обізнаність позивача з наявністю відповідної постанови, а про зміст постанови та підстави її винесення позивач дізналася 03.03.2021 року, отримавши примірник цієї постанови особисто на прийомі у державного виконавця, що відповідачем не спростовується.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року в задоволенні клопотання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про здійснення розгляду справи №160/4553/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Згідно з ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
- щотижня на вихідні з суботи на неділю не менш ніж 24 години, а саме - з суботи, починаючи у проміжок часу з 12:00 до 14:00, і повертаючи дітей в неділю у проміжок часу з 12:00 до 14:00, з можливістю спільних ночівель за адресою місця проживання та/або тимчасового перебування батька;
- щотижня у середу з 19:00 до 20:00;
- частину літніх канікул для спільного відпочинку, а саме 2 та 3 (другий та третій) тиждень серпня;
- в дні народження дітей: 18 січня та 25 лютого з 15:00 до 18:00.
10.09.2019 року державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.
У зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції, виконавче провадження постановою державного виконавця від 25.09.2019 року було зупинено.
31.01.2020 року державним виконавцем була винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій.
В межах виконавчого провадження №60014712 було складено ряд актів державного виконавця щодо побачень батька з дітьми, зокрема: від 08.02.2020 року, 22.02.2020 року, 14.03.2020 року, 21.03.2020 року, 28.03.2020 року, 04.04.2020 року, 11.04.2020 року, 04.07.2020 року.
09.07.2020 року від стягувача на адресу відповідача надійшла заява про притягнення до відповідальності боржника в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за систематичне невиконання рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.07.2019 року шляхом накладення штрафу.
28.08.2020 року від стягувача надійшла заява про залучення державного дитячого психолога до дій виконавчого провадження №60014712.
22.09.2020 року року постановою про призначення спеціаліста у виконавчому провадженні №60014712 було призначено спеціалізованого фахівця Державного КЗ «Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської ОР (далі - КЗ «ДЦСПД» ДОР), зобов`язано спеціаліста надати висновок та попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження.
01.10.2020 року року від боржника надійшла заява, в якій боржник зазначає, що, на її думку, спеціалістами КЗ «ДЦСПД» ДОР фіксуються наклепи на неї, тож боржник просила залучити до виконавчого провадження шкільного психолога КЗ «Загальноосвітня школа № 40».
15.10.2020 року постановою про призначення спеціаліста у виконавчому провадженні №60014712 було призначено шкільного психолога КЗ «Загальноосвітня № 40», зобов`язано спеціаліста надати висновок та попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження.
22.10.2020 року адміністрація КЗ «Загальноосвітня школа № 40» повідомила про неможливість залучення практичного психолога КЗ СЗШ №40 до виконавчих дій у зв`язку із невідповідністю робочого часу шкільного психолога графіку зустрічей стягувача з дітьми.
29.10.2020 року КЗ «ДЦСПД» ДОР надав довідку на відповідь на постанову від про призначення спеціаліста у виконавчому провадженні №60014712.
21.10.2020 року від боржника надійшла заява, в якій вона просила врахувати довідку шкільного психолога та виписку із амбулаторної карти, а також зважати на психо-емоційний стан дитини.
03.12.2020 року та 07.12.2020 року від боржника на адресу відповідача надійшла заява, в якій вона просила прийняти міри щодо виконання судового рішення ОСОБА_2
14.12.2020 року від стягувача надійшли письмові пояснення щодо вказаних заяв боржника.
04.01.2021 року від стягувача надійшла заява про притягнення боржника до відповідальності в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за систематичне невиконання рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.07.2019 року шляхом накладення штрафу.
19.02.2021 року постановою про накладення штрафу у межах виконавчого провадження №60014712 за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця було накладено штраф на боржника у розмірі 1 700,00 гривень та зобов`язано боржника виконувати рішення відповідно до визначеного судом порядку, попереджено про кримінальну відповідальність.
22.02.2021 року від стягувача надійшла заява про повторне притягнення боржника до відповідальності в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за систематичне невиконання рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.07.2019 року шляхом накладення штрафу.
Відповідачем складено акти щодо обставин спілкування з дітьми, а саме: від 25.02.2021 року та від 05.03.2021 року.
05.03.2021 року постановою про накладення штрафу у межах виконавчого провадження №60014712 за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця було накладено штраф на Боржника у розмірі 3 400,00 гривень та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
Позивач, не погодившись із постановами про накладення штрафу, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною 1 ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України).
Отже, безумовно інтересам дитини відповідає її спілкування з обома з батьків, що забезпечує всебічний розвиток такої дитини як особистості, і розлучення батьків не є підставою для ізоляції дитини від одного з батьків, оскільки розлучення припиняє відносини між подружжям, проте, не припиняє зв`язок між батьками та дитиною.
Суд зазначає, що чинним законодавством України перебачено не лише право батьків на участь у вихованні та розвитку дитини, а навіть зобов`язує їх брати участь у такому вихованні.
В свою чергу, питання участі кожного з батьків у вихованні дитини повинно вирішуватись за домовленістю між батьками дитини, оскільки такі мають рівне право на участь у житті дитини.
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку.
Відступлення від взаємних зобов`язань та графіку можливе лише за домовленістю батьків, якої позивач та третя особа досягти не змогли.
Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Частиною 2 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Згідно ч.3 ст.64-1 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Суд звертає увагу на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
Постанова державного виконавця Курило В.В. про накладення штрафу від 19.02.2021 року була винесена на підставі встановлених останнім фактів, а саме: згідно матеріалів виконавчого провадження АСВП 60014712, а також згідно наданих заяв стягувача, боржницею систематично порушуються вимоги виконавчого документу за яким ОСОБА_1 повинна, щотижня на вихідні з суботи на неділю не менш ніж 24 години: а саме з суботи, починаючи у проміжок часу з 12:00 год. до 14:00 год., і повертаючи дітей у неділю у проміжок часу з 12:00 год. до 14:00 год., із можливістю спільних ночівель за адресою місця проживання та/або тимчасового перебування батька, щотижня у середу з 19:00 год. до 20:00 год., частину літніх канікул для спільного відпочинку, а саме 2 та 3 (другий та третій) тиждень серпня, в дні народження дітей: 18.01. та 25.02. з 15:00 год. до 18:00 год. Періодично, здійснюючи виходи за адресою боржника з метою забезпечення виконання рішення суду, боржницею ОСОБА_1 створювалися обставини, за яких, стягувач не міг безперешкодно спілкуватися з дітьми, зокрема з донькою ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів справи, в межах виконавчого провадження № 60014712 державними виконавцями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було складено ряд актів, що передували постанові виконавця ОСОБА_8 про накладення штрафу від 19.02.2021 року, в яких відображені факти, події та їх причини:

- акт державного виконавця ОСОБА_7 від 01.02.2020 року, в якому зафіксовано, що побачення з дітьми 01.02.2020 року відбулось, доньки поїхали за адресою стягувача;

- акт державного виконавця Парфентьєвої А.В. від 08.02.2020 року, в якому зі слів ОСОБА_2 зазначено, що побачення з донькою ОСОБА_6 відбулося, з донькою ОСОБА_5 не відбулося, а боржник, не перешкоджала побаченню з дітьми;

- акт державного виконавця Курило В.В. від 15.02.2020 р., в якому встановлено, що побачення батька з дітьми не відбулось через хворобу дітей (із долученням підтверджуючих медичних документів);

- акт виконавця ОСОБА_7 від 22.02.2020 року, в якому зазначено, що побачення з донькою ОСОБА_6 відбулось, з донькою ОСОБА_5 - не відбулось і позивач не перешкоджала побаченню з дітьми;

- акт виконавця ОСОБА_7 від 10.03.2020 року, в якому зазначено, що побачення з дітьми 29.02.2020 року та 07.03.2020 року не відбулись з причин, залежних від стягувача ОСОБА_2 ;

- акти виконавця Парфентьєвої А.В. від 14.03.2020 року, від 21.03.2020 року, 28.03.2020 року та від 04.04.2020 року, в яких зазначено, що побачення з донькою ОСОБА_6 відбулись, побачення з ОСОБА_5 не відбулись у зв`язку з небажанням доньки зустрічатися з батьком. Боржник ОСОБА_1 не перешкоджала побаченню стягувана з дітьми;

- акт виконавця ОСОБА_7 від 11.04.2020 року, в якому зазначено, що побачення з донькою ОСОБА_6 відбулось, з ОСОБА_5 не відбулось через відсутність бажання дитини бачитися з батьком, ОСОБА_1 не заперечує в побаченні дітей зі стягувачем;

- акт виконавця Курило В.В. від 03.07.2020 року, в якому зазначено, що відбулось побачення батька з донькою ОСОБА_6 , старша донька ОСОБА_5 відмовилась від побачення з батьком.

Отже, в усіх актах державних виконавців ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , складених до винесення постанови про накладення на мене штрафу від 19.02.2021 року, відображено, що зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_6 відбувались, а зустрічі батька з донькою ОСОБА_5 не відбувались з незалежних від позивача причин: через хворобу дітей, через обставини, що виникали у стягувача ОСОБА_2 , через відмову доньки ОСОБА_5 , при цьому в актах зазначено, що позивач не перешкоджала зустрічам доньки з батьком.

Відтак, суд доходить висновку, що позивач умисно не перешкоджала виконанню рішення суду у встановлені дні та години, оскільки у вищевказаних актах державного виконавця зафіксовано, що позивач не перешкоджала зустрічам доньки з батьком.

Таким чином, твердження відповідача, що боржником не заперечується факт відсутності зустрічі 26.12.2020 року та 02.01.2021 року зі старшою донькою ОСОБА_5 не є беззаперечним доказом невиконання позивачем рішення суду без поважних причин.

У постанові державного виконавця ОСОБА_8 про накладення штрафу від 05.03.2021 року були вказані аналогічні за змістом підстави її винесення, що й у постанові від 19.02.2021 року.

У своєму відзиві на позов, відповідач пояснив, що підставою винесення постанови про накладення штрафу від 05.03.2021 року були наступні обставини. 20.02.2021 року є третьою суботою місяця, та, відповідно до рішення суду, у цей день мала відбутися зустріч стягувача з його дітьми. Однак, коли стягувач прибув за адресою фактичного проживання боржника з доньками, зустріч відбулася лише з молодшою донькою, яка пояснила, що хоче провести ці вихідні з подружкою, тож не може поїхати з батьком. Як було встановлено державним виконавцем та не заперечується позивачем, зустріч стягувача зі старшою донькою ОСОБА_5 цього дня не відбулась та позивачем не було забезпечено наявність дитини у день зустрічі.

Проте, доказів того, що позивач без поважних причин не виконувала рішення суду відповідачем надано не було, оскільки означені зустрічі доньки ОСОБА_9 з її батьком не відбувались із об`єктивних причин відмови самої дитини.

Суд враховує наявні в матеріалах справи копію виписки сімейного лікаря ОСОБА_3 про стан її здоров`я, в якій рекомендовано, зокрема, «режим эмоциональной стабильности, создание условий максимального психологического покоя» (мовою оригіналу), а також копію довідки шкільного психолога від 19.02.2019 року за №27, в якій зазначено, що ОСОБА_9 знаходиться в депресивному стані внаслідок високого рівня тривоги і наявності нав`язливих страхів, ОСОБА_9 вказує, що батько лякає її своїми рішеннями.

З огляду на викладене, відсутність тиску з боку матері на небажаючу зустрічі з батьком в певний день дитину в такій ситуації задля виконання рішення суду не є здійсненням перешкоди у спілкуванні між ними та не може вважатись невиконанням рішення суду без поважної причини.

Також судом було досліджено відеодоказ, який було долучено до матеріалів справи третьою особою разом письмовими поясненнями, які надійшли на адресу суду 07.04.2021 року.

Із аналізу відеозаписів вбачається, що, донька ОСОБА_9 декілька разів відмовляється від зустрічі з батьком, однак із наданих третьою особою відеозаписів не вбачається вчинення позивачем перешкод у спілкуванні з дітьми.

У зв`язку із викладеним, прийняті відповідачем постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафів у розмірі 1700,00 грн. від 19.02.2021 року та у розмірі 3400,00 грн. від 05.03.2021 року у виконавчому провадженні ВП №60014712 суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи постанови про накладення штрафу відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства України, отже не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України та порушив права позивача, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачену ним суду судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 77, 139, 241-246, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн. від 19.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП №60014712.

Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн. від 05.03.2021 року у виконавчому провадженні ВП №60014712.

Стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пр. Перемоги, буд. 63, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., 51937, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна