Справа № 460/2721/18
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2021 року м. Рівне №460/2721/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Майструк С.М.,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Клеванське лісове господарство"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" (далі - ДП "Клеванське лісове господарство", позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31 липня 2018 року № та № , податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2018 року № Ю-37 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2018 року № .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2018 року № відповідачем збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 72403,49 грн., а тому на його думку, штрафна санкція у розмірі 75% мала б визначатися саме із донарахованої податковим органом суми та складати 54302,61 грн. Сума ж штрафних санкцій у розмірі 928757,02 грн. є невмотивованою, оскільки нарахована відповідачем без наявності суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, зокрема, за наслідками перевірки відсутня сума податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету до якої застосований цей штраф. Отже, штрафна санкція, передбачена статтею 127 ПК України у розмірі 75%, могла бути застосована винятково до суми донарахованого податку у розмірі 72403,49 грн., а до випадків несвоєчасного перерахування самостійно нарахованого податку мала бути застосована ставка, передбачена положеннями статті 126 ПК України. Представник позивача стверджував про відсутність фактів не нарахування ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків під час виплати доходів, визнавав факти невчасного перерахування узгодженого податкового зобов`язання.

Позивач вважає, що додаткове благо, що виплачується згідно умов колективного договору, не входить до фонду оплати праці позивача та не є заробітною платою. Таким чином, додаткове благо не є об`єктом оподаткування єдиним соціальним внеском, а нарахування відповідачем єдиного соціального внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску, згідно зазначеної вимоги та рішення, є безпідставним та протиправним.

Враховуючи викладене, ДП "Клеванське лісове господарство" вважає, що висновки контролюючого органу є безпідставними, а позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідачем - ГУ ДПС у Рівненській області під час нового розгляду справи подано відзив на позовну заяву, який аналогічний за змістом відзиву 03.12.2018 року В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що ДП "Клеванське лісове господарство" відповідно до розділу VIII "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" Колективних договорів на 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019 роки укладених між адміністрацією та профспілковим комітетом, надавало додаткове благо у формі паливної норми та здешевленого гарячого харчування в їдальні "Діброва". Разом з тим, у порушення пп.14.1.180 п.14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. l63.l ст. l63, пп. l64.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. 168.l ст. 168, ст. l71, пп. "а" п. 176.2 ст. l76 Податкового кодексу України позивачем не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75503,55 грн. Крім того, перевіркою повноти сплати та дотримання встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних встановлено порушення пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.l.175 п. 14.1 ст.14, п. 31.l ст. 31, п. 54.2 ст.54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст.168, п. 171.1 ст.171 та пп. "а" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, за якими встановлено: несплата (неперерахування) до бюджету ДП "Клеванське лісове господарство" узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку (реєстр № 1, 2 акта перевірки); неподання податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство" платіжних доручень, належного до сплати податку на доходи фізичних осіб, під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету. Пеня за не своєчасне внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб згідно ст. l29 Податкового кодексу України ДП "Клеванське лісове господарство" за період, що перевірявся не нараховувалася і до бюджету не вносилася. Також, відповідач зазначає, що позивачем безпідставно не нараховано та не утримано військовий збір із сум додаткового блага у формі паливної норми та здешевленого гарячого харчування. Разом з тим, відповідач зазначив, що положеннями ст. 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Таким чином, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого ст. 168 Податкового кодексу України строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає ст.126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі ст. 127 Податкового кодексу України. При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою застосування збільшених розмірів штрафів, визначених ст.127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом. Отже, на підставі п. 127.1 ст.127 Податкового кодексу України, застосовано до ДП "Клеванське лісове господарство" штрафну (фінансову) санкцію по податку на доходи фізичних осіб в сумі 983059,64 грн. та по військовому збору в сумі 20390,77 грн. Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті згідно норм чинного законодавства України. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 31 липня 2018 року № в частині застосування штрафних санкцій на суму 142736,72 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31 липня 2018 року № Ю-37. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ДП "Клеванське лісове господарство" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДФС у Рівненській області судові витрати на суму 6424,91 грн.

Постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 10.06.2020 року скасовано Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також Верховним судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду на підставі ст.52 КАС України замінено відповідача у справі на ГУ ДПС у Рівненській області є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ ДФС у Рівненській області згідно наказу Державної податкової служби України від 12 липня 2019 року «Про затвердження Положення про територіальні органи ДПС».

ГУ ДПС у Рівненській області зареєстровано як юридична особа і включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» за кодом 43142449.

Ухвалою суду від 06.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.08.2020.

Ухвалою суду від 22.10.2020 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 10.11.2020 року.

В судовому засіданні 02.02.2021 року представник позивача надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 02.02.2021 року представник відповідача надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з направлень виданих ГУ ДФС у Рівненській області та відповідно до ст. 20 розділу І, ст. 75, 77, 81, 82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України), на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 № 1599 відповідачем було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП "Клеванське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 31.07.2018 № та № , податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 слугували висновки акта планової виїзної документальної перевірки ДП "Клеванське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 за 1712/17-00-14-01/00992852 від 16.07.2018.

Зокрема, у висновках акта перевірки викладена інформація про порушення ДП "Клеванське лісове господарство":

- пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. l68.1 ст. 168, ст.171, пп. "а" п.176.2 ст. 176 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті (нарахуванні, наданні) платникам податків доходів за період, що перевірявся, а саме: не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75503,55 грн. за 2015-2017 роки;

- пп. 1.1, пп. l.2, пп. l.3, пп. l.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме: не утриманий та не перерахований до бюджету військовий збір в сумі 28977,44 грн. за 2015-2017 pоки;

- п. 1 ч. l ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", по яких встановлено заниження платником єдиного внеску;

- ч. 1 ст.4, п. 1 ч. 1 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5, ч. 6, ч. 7, ч. 12 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", по яких встановлено, що платником занижено єдиний внесок на загальну суму 285473,44 грн. за 2015-2018 роки, в тому числі за ставкою 37,3 % на 75058,41 грн., 33,2% на 824,01 грн., за ставкою 22% - 201242,09 грн., за ставкою 8,41% 1946,32 грн., за ставкою 3,6% - 6402,61 грн.;

- пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст. 31, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. l68.l ст. l68, п. 171.1 ст. 171 та пп. "а" п. 176.2 ст.176 ПК України, зa якими встановлено: несплата (неперерахування) до бюджету податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство" узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання податковим агентом ДП "Клеванське лісове господарство", платіжних доручень, належного до сплати податку на доходи фізичних осіб, під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України.

Так, згідно податкових повідомлень-рішень від 31.07.2018 року № та №, за порушення пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, 164.5 ст. l64, п. 167.1 ст. 167, п. l68.1 ст. 168, ст.171, пп. "а" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та пп. 1.1, пп. l.2, пп. l.3, пп. l.4, пп. 1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, пеня на суму 1077734,19 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 72403,49 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 983059,64 грн. та пені 22271,06 грн. Також, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, пеня на суму 55184,35 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 27220,73 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 20390,77 грн. та пені 7572,85 грн., виставлено вимогу про сплату недоїмки № Ю - 37 від 31.07.2018 року про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 285 473, 44 грн., рішення № від 31.07.2018 року про застосування штрафу у сумі 154 106, 18 грн. за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 308 212, 35 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд звертає увагу, що скасовуючи Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2019 року та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідності дослідити докази з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, вирішити спір з відповідним застосуванням необхідних правових норм щодо застосування штрафних санкцій, а також надати правову оцінку відзиву на позовну заяву ДП "Клеванське лісове господарство", розрахунку зобов`язань та штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску під час для визначення бази оподаткування з єдиного внеску під час виплати за рахунок коштів ДП "Клеванське лісове господарство" компенсацій паливної норми та здешевленого гарячого харчування передбачених колективним договором.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. "б", "е" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств; вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп.165.1.9 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як вартість безоплатного лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів, газованої солоної води, мийних і знешкоджувальних засобів, а також спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, якими роботодавець забезпечує платника податку відповідно до Закону України "Про охорону праці", спеціального (форменого) одягу та взуття, що надаються роботодавцем у тимчасове користування платнику податку, який перебуває з ним у трудових відносинах.

Під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування (п.164.5 ст. 164 ПК України).

Статтею 168 ПК України встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України).

Судом встановлено, що між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП "Клеванський лісгосп" було укладено колективні договори на 2015-2016 роки, 2016-2017 роки, 2017-2018 роки, 2018-2019 роки.

Відповідно до п. 8.3 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" всі штатні працівники лісгоспу забезпечуються паливною нормою (дрова паливні, дрова-відходи цеху переробки) в кількості 7 м. куб. в рік згідно діючих цін із знижкою 50% вартості.

Пунктом 8.4 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" всі непрацюючі пенсіонери, учасники Великої Вітчизняної війни та особи, які прирівняні до них, а також працівники, які вийшли на пенсію із лісгоспу по інвалідності забезпечуються паливною нормою (дрова паливні, дрова-відходи від цеху переробки) в кількості 7 м. куб. на рік згідно діючих цін зі знижкою їх вартості в залежності від безперервного стажу роботи в лісгоспі: до 10 років - 50% вартості, 10,1-35 років - 70% вартості, 35,1-40 років - 90% вартості, 40,1 і більше років - 100% вартості.

Згідно з п. 8.5 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів ДП "Клеванський лісгосп" учасники бойових дій, учасники АТО, інваліди війни, які вийшли на пенсію із лісгоспу і перебувають на обліку в лісгоспі та інваліди 1,2 груп, які отримали каліцтво на виробництві, дружини, чоловіки яких загинули на виробництві, забезпечуються паливною нормою (дрова паливні) в кількості 7 м. куб. безкоштовно.

Таким чином, відповідно до зазначених Колективних договорів між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП «Клеванський лісгосп», проводилася реалізація продукції із компенсацією вартості за рахунок коштів підприємства, що відображено у первинних бухгалтерських документах позивача. Тобто позивачем здійснювалося нарахування (надання) доходів у негрошовій формі. Водночас, суд зазначає, що підприємством при оподаткуванні додаткового блага у негрошовій формі була занижена база оподаткування, а саме вартість доходу, додаткового блага, не помножено на коефіцієнт відповідно до п. 164.5 ПК України. Вказана обставина не спростована позивачем у ході судового розгляду справи.

Крім того, згідно з п. 8.12 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективного договору ДП "Клеванський лісгосп" на 2018-2019 роки в січні-березні 2018 року передбачено забезпечення всіх працівників здешевленим гарячим харчуванням в їдальні «Діброва» з частковою оплатою за рахунок працівника.

Згідно наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів відповідачем встановлено надання здешевлення харчування працівникам із утриманням із їх заробітної плати 20,00 грн. за одне харчування.

Разом з тим, у ході перевірки, відповідачем встановлено, що позивачем, із вказаного додаткового блага найманих працівників, не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб, який складає 4752,72 грн. за 2018 рік, а також військовий збір, оскільки вказані суми є його об`єктом оподаткування.

Щодо наведеного, суд вважає вказати наступне.

Так, судом зазначалося, що додаткове благо включається до загального місячного оподаткованого доходу резидента та є об`єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб

Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Тобто, суд дійшов висновку, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб і військовий збір у повному обсязі відповідно до порядку, визначеному ст. 168 Кодексу.

Твердження представника позивача щодо застосування податковим органом до об`єкта оподаткування військовим збором коефіцієнту зазначеного у п.164.5 ст. 164 ПК України відхиляється судом за безпідставністю, оскільки спростовується донарахуванням, що вказаний у акті перевірки.

Враховуючи зазначене вище, збільшення відповідачем для позивача грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 72403,49 грн. та застосування за донарахування штрафної санкції на суму 54302,62 грн., а також збільшення грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 27220,73 грн. відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог у частині застосування штрафних санкцій відповідно до вимог ст. 127 ПК України, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, пунктом 127.1 статті 127 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Таким чином, диспозиція статті 127 ПК України передбачає відповідальність за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, тобто, в такому випадку платником податків має бути допущена бездіяльність в частині виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 168 ПК України. Натомість, положення статті 126 ПК України підлягають застосуванню у випадку, коли сплата податку відбулась, але із затримкою, залежно від тривалості якої визначається і розмір санкції за вказаною статтею.

Положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року (справа №813/5787/15), від 27 березня 2018 року (справа №П/811/618/17), від 11 вересня 2018 року (справа №805/3649/17-а), від 24 жовтня 2018 року (справа №820/2405/16), від 8 жовтня 2019 року (справа № 820/5099/18), від 05.03.2020 року (справа №817/480/17), від 05.03.2020 року (справа №2340/4006/18), від 15.06.2020 року (справа №802/982/17-а), від 24.06.2020 року ( справа №803/384/15-а)

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства за наслідками документальної перевірки ДП "Клеванський лісгосп" контролюючим органом було застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 75%, що складає 54302,62 грн. до донарахованого податку на доходи з фізичних осіб на суму 72403,49 грн. оскільки протягом 1095 днів було встановлено повторність порушення, а саме в податковому повідомленні-рішенні № від 03.03.2016, вже було застосовано штрафну санкцію 75 %.

Водночас, суд не погоджується в частині донарахування штрафної санкції у розмірі 928757,02 грн., визначеної відповідачем податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2018 року № за платежем податок на доходи фізичних осіб, з підстав наявності саме порушення строків сплати, а не факту ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків під час виплати доходів. З позовної заяви та наданих доказів судом встановлено відсутність факту ненарахування, неутримання та/або несплати податку на доходи фізичних осіб в частині виплати заробітної плати, адже зміст акту перевірки свідчить саме про несвоєчасність сплати податку.

Дані доводи підтверджуються податковим повідомленням-рішенням від 31 липня 2018 року № , де відповідачем збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 72403,49 грн., штрафна санкція у розмірі 75% мала б визначатися саме із донарахованої податковим органом суми та складати 54302,61 грн. Сума ж штрафних санкцій у розмірі 928757,02 грн. є невмотивованою, оскільки нарахована відповідачем без наявності суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, зокрема, за наслідками перевірки відсутня сума податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету до якої застосований цей штраф. Отже, штрафна санкція, передбачена статтею 127 ПК України у розмірі 75%, могла бути застосована винятково до суми донарахованого податку у розмірі 72403,49 грн., а до випадків несвоєчасного перерахування самостійно нарахованого податку мала бути застосована ставка, передбачена положеннями статті 126 ПК України.

Позивач не заперечує факту несвоєчасної сплати самостійно нарахованого податку на доходи фізичних осіб, що зумовлено фінансовими труднощами на підприємстві, внаслідок чого нарахування заробітної плати здійснювалось в належні строки, але її виплата проводилась із простроченням. При цьому, строки сплати податку на доходи фізичних осіб визначалися як для місячного податкового періоду відповідно до вимог ст. 168 ПК України.

Наявність порушення саме строків сплати самостійно нарахованого податку з доходів фізичних осіб підтверджується даними реєстру №1 на ст. 22-28 акта перевірки, що кореспондує з реєстром №2 на ст. 28-34 акта перевірки, яким встановлено, що позивач мав заборгованість по заробітній платі та строки сплати податку на доходи фізичних осіб визначалися як для місячного податкового періоду відповідно до вимог ст. 168 ПК України.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що якщо на момент виявлення порушення контролюючим органом, незалежно від періоду, який охоплено перевіркою, самостійно визначена сума податку за вказаний період сплачена в повному обсязі, то такі обставини фактично свідчать не про несплату податку, а про його несвоєчасну сплату, відповідальність за що передбачена положеннями статті 126 ПК України.

Поряд з цим збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 13585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 59 коп. в податковому повідомленні-рішенні № від 31.07.2018 є необґрунтованим, а відтак протиправним виходячи з наступного.

З розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства за наслідками документальної перевірки ДП "Клеванський лісгосп" за платежем військовий збір судом встановлено, що до нарахованого податкового зобов`язання у сумі 43,51 грн. застосовано штраф у розмірі 25 відсотків граничній даті сплаті 03.08.2015 року, що складає 10,83 грн., до нарахованого податкового зобов`язання у сумі 12,53 грн. застосовано штраф у розмірі 50 відсотків граничній даті сплаті 03.08.2015 року, що складає 6,27 грн., до нарахованого податкового зобов`язання у сумі 3611,02 грн. застосовано штраф у розмірі 75 відсотків граничній даті сплаті 2015 рік, що складає 2708,27 грн., до податкового зобов`язання у сумі 8362,19 грн. застосовано штраф у розмірі 75 відсотків граничній даті сплаті 2016 рік, що складає 6271,64 грн., донарахованого податкового зобов`язання у сумі 14098,97 грн. застосовано штраф у розмірі 75 відсотків граничній даті сплаті 2017 рік, що складає 10574,23 грн., до податкового зобов`язання у сумі 1092,71 грн. застосовано штраф у розмірі 75 відсотків граничній даті сплаті 2018 рік, що складає 819,53 грн.,

Судом встановлено, що відповідачем не було зафіксовано факту повторного протягом 1095 днів неутримання та неперерахування до бюджету військового збору, як і не було надано доказів прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень, якими позивачу були б збільшені суми грошового зобов`язання двічі, тричі протягом року, що передували прийняттю оскаржуваного рішення. При цьому кожен факт порушення має бути зафіксований в порядку встановленому чинним законодавством, тобто шляхом винесення відповідного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, у ДП "Клеванське лісове господарство" була відсутня ознака повторюваності вчинення порушення щодо ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) військового збору, що виключало можливість застосування штрафу у розмірі 50% та 75% від суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Суд зазначає, що на момент прийняття спірного податкового повідомлення рішення, питання повторності не було врегульовано Податковим кодексом України. Між тим, суд застосовує правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 року (справа №820/5099/18), 08.02.2019 року (справа №804/8801/17), від 24.10.2018 року (справі №820/2405/16), який, станом на момент нового розгляду, відповідає приписам п. 111.4 ст. 111 ПК України, де визначено, що особа вважається такою, яка вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку.

Також суд зазначає, що відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Враховуючи наведене, відповідачем правомірно нараховано для позивача пеню в сумі 22271,06 грн. та в сумі 7572,85 грн. за порушення граничних термінів сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 31.07.2018 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 928757 (дев`ятсот двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 02 коп. та повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 31.07.2018 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 13585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 59 коп. є протиправним та належать до скасування.

Щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-37 від 31.07.2018 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 року, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі-Закон №2464-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 вказаного Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 1 (крім абзацу сьомого), ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

В розумінні пункту 3 частини першої статті 1 цього Закону застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок

Згідно вимог ч. 5 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до висновків акта перевірки №1712/17-00-14-01/00992852 від 16.07.2018 податковим органом вказано, що в ході перевірки податковим органом виявлено порушення, зокрема, п. порушення ч.1 ст.4, ч. 1 п. 1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, ч. 5, 6, 7, 12 ст.8, ч.2 ст.9 Закону №2464-VI, по яких встановлено, що платником занижено єдиний внесок на загальну суму 285473,44 грн. за 2015-2018 роки, в тому числі за ставкою 37,3% на 75058,41 грн., 33,2% на 824,01 грн., за ставкою 22% - 201242,09 грн., за ставкою 8,41 % - 1946,32 грн., за ставкою 3,6% - 6402,61 грн.

Разом з тим, у відповідності з ч. 2 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зі змісту акта перевірки судом встановлено, що забезпечення працівників здешевленим харчуванням та забезпечення працівників та не працівників позивача паливною нормою згідно умов колективного договору контролюючим органом, як додаткове благо, було віднесено до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку (працівників) з відповідним нарахуванням ПДФО, ВЗ та ЄСВ

Поряд з цим, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати:

основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Відповідно до пп. 164.2.1 164.2 ст. 164.2 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (пп.14.1.48 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Разом з тим, згідно з пп. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідачем не надано суду жодного доказу, а саме - первинних бухгалтерських документів, які є підставою для нарахування єдиного внеску, згідно яких доходи отримані як працівниками ДП «Клеванське лісове господарство», так і не його працівниками, до умов п.8.3, 8.4, 8.5, 8.12 розділу VІІІ "Соціальний захист та задоволення духовних потреб" колективних договорів за період 2015-2018 років, як паливна норма та безоплатне харчування, були включені до фонду оплати праці позивача та є об`єктом оподаткування єдиним внеском.

Поряд з цим, суд вважає покликання контролюючого органу в акті перевірки на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, як на підставу віднесення вказаних доходів до фонду оплати праці, безпідставним, оскільки дана Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Верховного суду від 10.06.2020 року під час розгляду касаційної скарги встановлено, що ГУ ДФС у Рівненській області, правонаступником якого є ГУ ДФС у Рівненській області, було подано відзив на позовну заяву ДП "Клеванське лісове господарство", до якого було надано розрахунки зобов`язань та штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску, яким не було надано правової оцінки під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції.

Водночас, суд при новому розгляді справи зазначає, що дані докази не обґрунтовують законність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-37 від 31.07.2018 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 року в частині штрафних санкцій на суму 142736,72 грн., оскільки відзив, розрахунок зобов`язань та штрафних санкцій не можуть підмінити вимоги пункту 1 ч. 1 ст.7 Закону №2464-VI для визначення бази оподаткування єдиного соціального внеску.

Частиною сьомою статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1170 затверджено Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок (далі Перелік №1170)

Частиною третьою статті 7 Закону України від 01 липня 1993 року №3356-XII «Про колективні договори і угоди» зазначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги, зокрема щодо дитячого оздоровлення та придбання новорічних подарунків для дітей працівників тощо.

Застосування у наведеній нормі слова «тощо» вжито як вказівку на його неповноту, на можливість його продовження (і таке інше, і подібне). Таке саме значення цього слова і в пункті 1 розділу І Переліку №1170, що свідчить про неповноту і невичерпність видів виплат, встановлених колективним договором, а відтак, дану норму слід розуміти таким чином, що єдиний внесок не нараховується на всі види соціальних допомог та виплат, які встановлені колективним договором як додаткові гарантії, соціально-побутові пільги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 березня 2021 року у справі №140/1511/19, за подібних правовідносин.

Водночас, пунктом 1 ч. 1 ст.7 Закону №2464-VI передбачено залучення до бази оподаткування з єдиного внеску тільки в межах виплат, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" для підприємств, установ та організацій, інших юридичних осіб, утворених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Натомість, на підставі норми пп. «б», «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України господарській операції з компенсації паливної норми та здешевлення харчування працівникам позивача відповідачем визначено об`єкт оподаткування на доходи фізичних осіб саме як додаткове благо, яке не є заробітною платою та не пов`язане з виконанням обов`язків трудового найму і не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), про що донараховано позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 72403,49 грн. в податковому повідомленні-рішенні від 31 липня 2018 року № .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що компенсація паливної норми та здешевлення харчування працівникам позивача за своєю правовою природою не входять до структури заробітної плати, а є виплатами, встановленими колективним договором позивача, відтак не є базою оподаткування з єдиного внеску.

Такі ж висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 4 листопада 2020 року у справі №826/9868/18, за подібних правовідносин.

Отже, позовні вимоги ДП "Клеванське лісове господарство" в частині визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-37 від 31.07.2018 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 року в частині штрафних санкцій на суму 142736,72 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Між тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 на суму 11369,46 грн. в частині штрафних санкцій за самостійно виправлені позивачем помилки оскільки в ході розгляду справи не спростоване позивачем на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини щодо правомірності прийнятого ним рішення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у розмірі 20616,48 грн. сплачених згідно платіжних доручень № 4925 від 25.10.2018 та № 5029 від 07.11.2018, що знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Державного підприємства "Клеванське лісове господарство" (вул. Лісова, 6, смт. Клевань, Рівненський район, Рівненська область,35311, ідентифікаційний код 00992852) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,33023, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 31.07.2018 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 928757 (дев`ятсот двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 02 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 31.07.2018 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 13585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 59 коп.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.07.2018 в частині застосування штрафних санкцій на суму 142736 (сто сорок дві тисячі сімсот тридцять шість) грн. 72 коп.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-37 від 31.07.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Клеванське лісове господарство" (вул.Лісова,6,смт.Клевань,Рівненський район, Рівненська область,35311, ідентифікаційний код 00992852) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,33023, ) судовий збір у розмірі 20616,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 квітня 2021 року

Суддя В.В. Щербаков