Справа № 160/358/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2021 року Справа № 160/358/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

05.01.2021 року позивач звернувся по пошті з вищевказаною позовною заявою, яка надійшла до адміністративного суду 11.01.2021 року, в якій просить визнати протиправними дії Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відмови в оплаті часу його знаходження на тимчасовій непрацездатності з 21 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому відповідно до встановленого законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування України допомогу по тимчасовій непрацездатності за період часу з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року в тому числі за рахунок коштів Фонду за 20 календарних днів в розмірі 18 770,60 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він працював в структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Наказом роботодавця № 2244 від 15.04.2020 р. на підприємстві запроваджено простій з 20.04.2020 р. по 15.05.2020 р. Працівникам шахтоуправління, які знаходяться у простої, дозволено не бути присутніми в період простою за місцем роботи протягом всієї робочої зміни. В період часу з 21 квітня по 15 травня 2020 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням. 17.06.2020 р. заява-розрахунок була передана роботодавцем на розгляд відповідача. Проте 24.06.2020 року відповідачем повідомлено, що заява-розрахунок не прийнята та зазначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності за календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, оскільки суперечить нормам ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність ч.3 ст.161 КАС України.
Ухвалою суду від 22.01.2021 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви.
До суду 16.02.2021 року від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшли пояснення, в яких третя особа підтримує позицію позивача та вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволенні, оскільки у період простою підприємства з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року позивач перебував на лікарняному, у зв`язку із загальним захворюванням, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЮ № 661621. Період простою підприємства не належить до переліку підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, встановлених статтею 23 Закону №1105. Таким чином, час простою не з вини працівника підлягає оплаті, а для оплати лікарняного листка важливим фактором є нарахування заробітної плати. Отже, якщо на підприємстві оголошено простій, і цей простій трапився не з вини працівника, то оплата лікарняного здійснюється на загальних підставах.
На виконання вимог ухвали, відповідачем 16.02.2021 року подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 19.06.2020 р. від третьої особи - страхувальника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» надійшла заява-розрахунок за номером 001857 про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам. Але 24.06.2020 Павлоградським відділенням відхилена заява-розрахунок, у зв`язку з включенням до неї листків непрацездатності працівників підприємства з періодом непрацездатності, що збігається з періодом простою підприємства. При цьому, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не підтверджено факту виходу таких працівників на роботу у період простою. Враховуючи позицію Міністерства соціальної політики України, яка викладена в листі від 31.07.2015 р. №445/18/99-15, для працівників підприємства, яким на час простою визначено спеціальний графік виходу на роботу або передбачено необхідність виходу на роботу на певний період, допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду надається на загальних підставах за календарні дні його тимчасової непрацездатності. Таким чином, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Крім того відповідач зазначив, що відповідно змісту наданих документів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката не міститься детального опису робіт (наданих послуг), часу, витраченого на виконання послуг адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не містить конкретизації вартості кожного з виду робіт, що необхідно для визначення розміру витрат на правничу допомогу та розподілу судових витрат. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдудіна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованими. З урахуванням вищевикладеного відсутні підстави для відшкодування відповідачем на користь позивача витрат на правочину допомогу адвоката.
До суду 16.02.2021 року від відповідача також надійшло клопотання, в якому зазначено, що розрахунковий лист за квітень 2020 року, в якому зазначено «Заборгованість ФСС на початок - 202,16 грн.» позивачу стало відомо про порушення своїх прав в травні 2020 року, при цьому останній звернувся до суду лише 11.01.2021 року, чим було порушено термін передбачений ч.2 ст.122 КАС України. За таких обставин, відповідач просив залишити даний позов без розгляду.
До суду 17.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у період простою підприємства він виходив на роботу та виконував покладені на нього обов`язки, що підтверджується табелем обліку робочого часу за квітень та травень 2020 р., розрахунковим листом за квітень та травень 2020 р. Після одужання листок непрацездатності серія АДЮ № 661621 був наданий до комісії із соціального страхування ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 25.05.2020 р. Тобто, факт виходу на роботу підтверджений в повному обсязі, а тому враховуючи листи Міністерства соціальної політики України від 31.07.2015 р. за вих.№ 445/18/99-15 та від 20.10.2020 р. за вих.№ 010-4474 йому повинна була бути виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності згідно з листком непрацездатності серії АДЮ № 661621. За таких обставин, позивач просив позов задовольнити повністю.
Відповідач своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до теперішнього часу не скористався.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, письмові пояснення третьої особи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , до 23.06.2020 року працював гірником очисного забою 5 розряду в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ ім.Героїв Космосу» (далі - роботодавець).
Відповідно до листка непрацездатності серії АДЮ №661621 позивач перебував на лікарняному з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року.
Наказом роботодавця від 15.04.2020 року № 1089 з 20.04.2020 року був оголошений простій для працівників департаментів, відділів, дільниць, цехів ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ ім.Героїв Космосу» по 15.05.2020 року включно з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу), як передбачено ч.1 ст.34. ч.1 ст.113 КЗпП України та відповідно до положень колективного договору.
Перші 5 календарних днів знаходження позивача на тимчасовій непрацездатності позивачу було оплачено підприємством в сумі 4 692,65 грн., що підтверджується повідомленням ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» від 14.09.2020 р.
Відповідно до порядку, визначеному на підприємстві позивач надав вказаний лист непрацездатності для оплати в комісію з соціального страхування.
Відповідно до протоколу №13 засідання комісії із соціального страхування від 27.05.2020 року розглянувши звернення та документи про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг застрахованим особам, комісія вирішила призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 , у розмірі 100% за період непрацездатності з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року; кількість днів, що підлягають оплаті - 25, в тому числі за рахунок коштів фонду - 20 днів у сумі 18 770,60 грн.
17.06.2020 року відповідачу була надіслана заява-розрахунок, відповідно до якої підприємство-страхувальник ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, але документ не було прийнято, про що свідчить відмітка в самій заяві-розрахунку.
Павлоградським відділенням УВД ФССУ 24.06.2020 року повідомлено, що документ заяву-розрахунок № 001857 від 17.06.2020 року - не прийнято. Зазначено, що виявлені помилки та зауваження спеціаліста Фонду, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівників в простої, за рахунок коштів Фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV.
Крім того, Павлоградське відділення УВД ФССУ листом від 22.09.2020 р. про розгляд звернення за вих.№ 24.1-15/3017 повідомило позивача про те, що його звернення розглянуто та надано відмову у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України за місцем роботи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за листком непрацездатності.
Не погоджуючись з наданою відмовою у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом та вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що кінцевий термін оскарження порушених прав позивача листопад 2020 року, а позивач звернувся до суду лише у січні 2021 року, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.5 ст.270 КАС України днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.
Однак, 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)». Даним Законом розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту:
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)".
Строк дії карантину в Україні встановлено Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211: «Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - СОVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити з 12 березня 2020 р. до 19 грудня 2020 р. на всій території України карантин.», з урахуванням змін встановлених Постановою КМУ від 22.07.2020 року №641.
Таким чином, суд вважає, що дану позовну заяву подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 05.01.2021 року засобами поштового зв`язку, а отже строк на звернення позивачем не пропущено.
Крім того, право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі виплатами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, право позивача щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком, а тому строк на звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105 (далі - Закон № 1105).
Відповідно до ст.20 Закону №1105 надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Статтею 22 Закону №1105 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Згідно з статтею 30 наведеного Закону рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.
На підставі ст.31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Тобто, для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності єдиною і необхідною умовою, що підтверджує юридичний факт наявності права на її отримання, є належним чином виданий та оформлений листок непрацездатності.
Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.
Порядок оформлення і видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, регламентується наказом Міністерства охорони здоров`я від 09 квітня 2008 року №189 Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності (далі - Порядок № 189).
Згідно з пунктом 3.2 Порядку №189 організація експертизи тимчасової непрацездатності здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, у тому числі Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2011 року №455 та Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406.
Як видно з матеріалів справи, зокрема, з листка непрацездатності, останній первісно виданий на підставі та відповідно до приписів законодавства. Будь-яких помилок, виправлень, відсутності реквізитів, визначених вищенаведеними інструкціями, листок непрацездатності не містить. Це підтверджується і тим фактом, що при прийнятті вказаного листка непрацездатності відповідачем не наведено будь-яких недоліків в оформлені відповідного документа на отримання матеріальної допомоги. Вказана обставина не є спірною і не заперечується відповідачем.
Причиною не призначення допомоги позивачу, як зазначає відповідач і підтверджується матеріалами справи, є період перебування позивача на лікарняному у період простою.
Суд наголошує, що стаття 23 Закону № 1105 визначає підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності:
1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;
2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби;
3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;
4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;
5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням;
6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.
Згідно з частиною 2 даної статті застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з`являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.
Відтак, наведена стаття містить вичерпний перелік підстав при яких матеріальна допомога не призначається, і розширеному тлумаченню не підлягає і період простою підприємства не належить до такого переліку підстав.
Згідно з приписами норм Закону №1105 зазначено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Порядок і умови видачі листка непрацездатності визначає Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455, яка не містить положення згідно з яким листок непрацездатності не видається у період простою підприємства.
З аналізу норм чинного законодавства під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватись працівнику на загальних підставах.
Відповідачем не може бути відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованих особам у випадах, інших, ніж передбачені ст.23 Закону №1105.
Судом наявності таких підстав не встановлено, а сторонами не надано доказів того, що вказані листки видані з порушеннями або є недійсними. Відповідачем вказана обставина не спростована.
Частиною першою ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, враховуючи, що відповідач, відповідно до вимог чинного законодавства повинен був прийняти заяву-розрахунок 001857 від 17.06.2020 р. і як наслідок здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 відповідно до листка непрацездатності серії АДЮ № 661621.
Суд вважає за можливе визнати протиправними дії Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови в оплаті часу знаходження позивача на тимчасовій непрацездатності з 21 квітня по 15 травня 2020 року.
Щодо решти позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до встановленого законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування України допомогу по тимчасовій непрацездатності за період часу з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року в тому числі за рахунок коштів Фонду за 20 календарних днів в розмірі 18 770,60 грн., суд зазначає таке.
Абзацом 2 ч.2 ст.22 Закону №1105 передбачено, що оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, п`ять днів непрацездатності за листком непрацездатності серії АДЮ №661621 оплачується за рахунок страхувальника.
Відповідно до довідки про заробітну плату позивачу належить до виплати 23 463,25 грн. (з 21.04.2020 року по 25.04.2020 року 4 692,65 грн.; з 26.04.2020 року по 30.04.2020 року 4 692,65 грн., з 01.05.2020 року по 15.05.2020 року 14 077,95 грн.), враховуючи, що станом на теперішній час позивачем не отримана допомога по тимчасовій втраті працездатності в розмірі 18 770,60 грн., яка сплачується за рахунок коштів ФСС, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до встановленого законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування України допомогу по тимчасовій непрацездатності за період часу з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року в тому числі за рахунок коштів Фонду за 20 календарних днів в розмірі 18 770,60 грн.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає поверненню позивачу.
Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з ТОВ «Дніпровський центр правового захисту» договір №02102002 про надання правової допомоги від 02.10.2020 року.
Пунктом 3 договору про надання правової допомоги розмір оплати за виконання юридичних послуг за цим договором становить 8 000 грн.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг №02102002/1 виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги представництво інтересів у суді першої інстанції, вартість послуг склала 8 000 грн.
Відповідно до рахунку-фактури на оплату наданих послуг №02102002 від 02.10.2020 року були надані наступні послуги (укладення договору про надання правової допомоги 8000 грн.), в тому числі:
- вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі 350 грн.;
- аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта 450 грн.;
- підготовка процесуальних документів (в т.ч. підготовка адвокатських запитів, позову, відзивів, пояснень, тощо) 3 200 грн.;
- представництво інтересів клієнта в суді 4 000 грн.
Відповідно до квитанцій №64865681 та №73081427 позивачем було сплачено 8 000 грн.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до постанови від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які вказані в договорі про надання правової допомоги №02102002 від 02.10.2020 р. та вказаному договорі не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 2 000 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними дії Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відмови ОСОБА_1 в оплаті часу знаходження на тимчасовій непрацездатності з 21 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року.
Зобов`язати Павлоградське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до встановленого законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування України допомогу по тимчасовій непрацездатності за період часу з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року в тому числі за рахунок коштів Фонду за 20 календарних днів в розмірі 18 770,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма