Справа № 200/1097/21-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 р. Справа№200/1097/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області що до не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 21 серпня 1993 року по 1 січня 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко;

- визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області що до не зарахування до пільгового та страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівеька ДП Селидіввугілля;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21 серпня 1993 по 1 січня 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового та страхового стажу ОСОБА_1 період роботи який враховується також при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівська" ДПСелидіввугілля;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області переглянути рішення від 1 серпня 2015 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням вище викладених вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з 01.08.2015. В вересні 2020 року йому стало відомо, що при призначенні та розрахунку розміру пенсії до страхового стажу не було враховано період роботи з 21.08.1993 по 01.01.2000 року в ТОВ «Агрофірма імені Шевченко». Також, ним встановлено факт не зарахування до пільговою стажу період роботи на ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Сслидіввугілля» з 01.05.2010 по 31.12.2010, тобто в кількості 8 (восьми) місяців.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим, змушений був звернутися до суду/а.с.1-5/.

У строк, встановлений судом відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що до страхового стажу при призначенні пенсії не було зараховано період роботи з 21.08.1993 по 01.02.2002 в ТОВ «Агрофірма імені Шевченко» у зв`язку з тим, що запис про звільнення у трудовій книжці не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 та відсутні підтверджуючі документи. Щодо періоду з 01.05.2010 по 31.12.2010 зазначає, що при первинному призначенні пенсії спірний період було зараховано до пільгового стажу для визначення права на пенсію, але до страхового стажу даний період не зараховано, оскільки підприємством не сплачено страхові внески до ДПС України. У вересні 2020 року відповідачем переглянуто матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та зараховано до страхового стажу період роботи з 1 січня 2000 року по 1 лютого 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко за даними, наявними в Реєстрі застрахованих осіб згідно сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду України відповідно до пункту 3 Постанови 637. На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі/а.с.42-44/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/1097/20-а за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи/а.с.37/.

Ухвалою суду від 24 березня 2021 року судом витребувано докази /а.с.55/.

31 березня 2021 року відповідачем виконано вимоги ухвали суду від 24 березня 2021 року /а.с.59-68/.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 29 березня 1996 року Семенівським РВ УМВС України у Чернігівській області) та перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 01.08.2015, як отримувач пенсії за віком (пенсійне посвідчення НОМЕР_3 ).

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

23 липня 2020 року, позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 21.08.1993 по 01.02.2002 в ТОВ «Агрофірма імені Шевченко»/а.с.60/.

Листом від 04.08.2020 №0572-03-8/3357, Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України повідомило позивача про те, що у зв`язку з тим, що запис у трудовій книжці зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, період роботи з 21.08.1993 по 01.02.2002 в КСП ім. Шевченка не враховано до страхового стажу та запропоновано позивачу надати історичну довідку про перейменування колгоспу та довідку про фактичну тривалість відпрацьованого часу за спірний період роботи/а.с.61-62/.

17 серпня 2020 року та 14 вересня 2020 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявами про зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 21.08.1993 по 01.10.2002 в ТОВ «Агрофірма ім. Шевченко»/а.с.15,16/.

Листом від 27 серпня 2020 року №0572-03-8/4643 Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача, що на запитання, викладені у зверненні від 23.07.2020 вх. №143/М-0572-20, йому була надана відповідь №0572-03-8/3357 від 04.08.2020 та направлена на його поштову адресу/а.с.64/.

Листом від 10 вересня 2020 року №6464-6777/М-02/8-0500/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що при призначенні пенсії до страхового стажу не враховано період роботи з 21.08.1993 по 01.02.2002 в ТОВ «Агрофірма імені Шевченко» у зв`язку з тим, що запис про звільнення у трудовій книжці не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58/а.с.17-18/.

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17 вересня 2020 року №6719-7349/М-02/8-0500/20 на звернення позивача повідомлено, що докладна та обґрунтована відповідь на питання, викладені у зверненні надана управлінням листом від 10.09.2020 року №6464-6777/М-02/8-0500/20/а.с.19/.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 21.08.1993 по 01.02.2002 в ТОВ «Агрофірма імені Шевченко» слугувало те, що запис про звільнення у трудовій книжці не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на що суд зазначає наступне.

У вересні 2020 року відповідачем переглянуто матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та зараховано до страхового стажу період роботи з 1 січня 2000 року по 1 лютого 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко за даними, наявними в Реєстрі застрахованих осіб згідно сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду України відповідно до пункту 3 Постанови 637.

В трудовій книжці позивача НОМЕР_4 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- запис №13 - 21.08.1993 позивач прийнятий на роботу в колгосп ім. Шевченко різноробочим (наказ від 07.09.1993 №7),

- запис №14 01.03.2000 реорганізація колгоспу ім. Шевченко у ВАТ «Агрофірма «ім. Шевченко» (наказ №1 від 01.03.2000),

- запис №5 01.02.2002 позивач звільнений з роботи в ВАТ «Агрофірма «ім. Шевченко» (наказ №2 від 01.03.2002).

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Між тим, положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право позивача довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним для призначення пенсії. Право надавати заперечення щодо рішення Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається позивачу на всіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Приписами пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач самостійно вчиняв дії щодо розшуку архівних документів.

Позивачем до позовної заяви була надана копія Протоколу №7 від 7 серпня 1993 року засідання правління колгоспу ім. Шевченко Семенівського району, на якому окрім інших питань, була розглянута заява ОСОБА_1 про прийняття його у члени колгоспу. Правлінням постановлено: рекомендувати загальним зборам прийняти у члени колгоспу ОСОБА_1 /а.с.33-34/.

Також, позивачем були надані довідки трудового архіву Семенівської міської ради від 09.12.2020 №07-03/261 про підтвердження нарахування позивачу ТОВ «Агрофірма ім. Шевченко» заробітної плати за період з червня 1993 року по грудень 2001 року; від 09.12.2020 №07-03/262 щодо даних про людино/дні у період з червня 1993 року по грудень 2001 року; архівний витяг щодо реорганізації ТОВ «Агрофірма ім. Шевченко»/а.с.30-32/.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно до частини 1 статті 7 Закону № 1058-V загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем, застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законом № 1058-V, Порядком №22-1.

Відповідач, встановивши, що записи в трудовій книжці позивача не засвідчені належним чином, не надав позивачу допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на гідне пенсійне забезпечення.

Окрім того, суд звертає увагу, що у відповідності до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.

Відповідно до п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі № 654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Щодо посилання відповідача у відзиві на відсутність підпису відповідальної особи та печатки підприємства на записі про звільнення, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періоду роботи з 21 серпня 1993 року по 1 лютого 2002 року та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду його роботи.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до пільгового та страхового стажу період роботи з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівська ДП Селидіввугілля, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 01.05.2010 по 31.12.2010 працював на ВП Шахта 1/3 Новогродівеька ДП Селидіввугілля гірником підземним, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_4 та у довідці від 04.08.2015, виданої Відокремленим підрозділом «Шахта» 1/3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля»/а.с.65/.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Як зазначає відповідач у відзиві, підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.05.2010 по 31.12.2010 слугувала відсутність сплати підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду, на що суд зазначає наступне.

Так, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) страхувальником ВП Шахта 1/3 Новогродівеька ДП Селидіввугілля () з травня 2010 року по грудень 2010 року заробітна плата нараховувалася, проте, страхові внески не сплачено/а.с.22-26/.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 11 цього Закону, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Положеннями статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.

Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-стахувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового та пільгового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма ОК-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на включення зазначеного періоду для призначення пенсії.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.05.2010 по 31.12.2010 на ВП Шахта 1/3 Новогродівська ДП Селидіввугілля з підстав відсутності даних про сплату щомісячних внесків за цей період роботи.

Суд вважає, що не зарахування позивачу до страхового стажу періоду його праці у зв`язку з несплатою страхувальником страхових внесків (єдиного внеску), є непропорційним втручанням держави в права позивача та порушує його право на своєчасне отримання пенсії в належному розмірі.

Щодо вимоги позивача про зарахування періоду роботи позивача з 01.05.2010 року по 31.12.2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівська ДП Селидіввугілля до пільгового стажу, суд відмовляє у її задоволенні, з огляду на те, що з наявного в матеріалах справи протоколу про призначення пенсії вбачається зарахування спірного періоду за ст.14, пост.202 підземні, сп.№1, тобто спірний період було зараховано відповідачем до пільгового стажу за списком №1 під час призначення позивачу пенсії.

Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Дії відповідача порушують баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямовані ці дії.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що відповідачем порушені права позивача саме з 01.08.2015 (дати призначення пенсії), приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 21 серпня 1993 року по 1 січня 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченка та періоду роботи з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року; на ВП Шахта 1/3 Новогродівеька ДП Селидіввугілля, та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 21 серпня 1993 по 1 січня 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченка та з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівська" ДП Селидіввугілля з 01.08.2015, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 908,00 грн. за подання до суду адміністративного позову до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 21 серпня 1993 року по 1 лютого 2002 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко та періоду роботи з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці,6, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) період роботи з 21 серпня 1993 по 31 грудня 1999 року в ТОВ Агрофірма імені Шевченко та з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на ВП Шахта 1/3 Новогродівська" ДПСелидіввугілля з 01.08.2015, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці,6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 2 квітня 2021 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 7 квітня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов