Справа № 937/2241/20
Суддя: Купавська Н. М.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 24.03.2021
Справа № 937/2241/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

за участю секретаря Бєгушевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Запорізькій області капрала 2 батальйону 2 роти поліції Тимошина Павла Олександровича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 16 березня 2020 року, серії ЕАК №2254690, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. При цьому, позивач зазначає, що 16 березня 2020 року інспектор патрульної поліції склав відносно нього постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідно до якої на нього накладено адімстягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Згідно постанови інспектора він, керуючи автомобілем Ланос, д/н НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху у населеному пункті більше, як на 20 км/год, а саме: рухався зі швидкістю 83 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки при її складанні інспектором поліції йому не роз`яснено права, справу розглянуто на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, відповідач здійснював фіксацію за допомогою технічного приладу TruCam, який знаходився у руках інспектора, що суперечить ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» та фабула постанови не містить відомостей стосовно дорожнього знаку, яким обмежена швидкість на вказаній ділянці дороги, жодних доказів, які б свідчили, що на зазначеній ділянці автодороги діє обмеження швидкості руху, відповідачем не надано.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Однак, в матеріалах справи наявні заперечення, в яких відповідач з позовом не погоджується, оскільки позивачем було порушено дозволену швидкість руху автомобіля. Швидкість вимірювалась технічним пристроєм TruCam ТС00549, який в експлуатації не заборонений чинним законодавством, пройшов повірку, що підтверджується відповідним Свідоцтвом. Оскільки позивачем було скоєно порушення правил дорожнього руху, відносно нього складено постанову та накладено штраф. Відповідач вважає, що постанова ним винесена законно у зв`язку з чим просить в позові відмовити. З 08 серпня 2015 року внесені зміни до КУпАП, згідно з якими органи Національної поліції наділено правом розглядати справи про адмінправопорушення та стягувати штраф на місці його вчинення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАк №2254690, від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , о 15 годині 24 хвилини 16 березня 2020 року в м.Запоріжжя, вул.Миколи Ласточкіна, 10в, перевищив встановлені обмеження руху у населеному пункті більше як на 20 км/год, а саме: рухався зі швидкістю 83 км/год, чим порушив п.п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась на приладі TruCam ТС00549. У зв`язку з цим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. /а.с.5/.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 1ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, дозволена швидкість руху 50 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилається лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» - це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Trucam.

У даному випадку технічний пристрій TruCam ТС00549 в експлуатації не заборонений чинним законодавством, пройшов повірку, що підтверджується відповідним Свідоцтвом.

Частиною 1 ст.122КпАП України встановлено відповідальність, серед іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно з п. 12.4. Правил дорожньогоруху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожньогоруху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Дослідивши долучений відповідачем фотознімок та відео, яке триває декілька секунд, судом встановлено, що вони не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.70 «Фото-відео фіксування порушень ПДР»; дорожніх знаків 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км, 5.45 чи 5.46 початок або закінчення населеного пункту.

А отже, не доведено перевищення позивачем таких обмежень.

Також, відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким він здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Позивач стверджує, що інспектор тримав прилад в руках.

Статтею 77КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи наведене постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, аналізуючи відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського патрульної поліції можна зробити висновок, що поліцейським при розгляді справи про адміністративне правопорушення були дотримані вимоги КУпАП розгляду справи. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи відповідачем вчинено не було. Також, на вказаному відеозаписі ОСОБА_1 одразу ж повідомив, що йому все зрозуміло.

Щодо посилання позивача на те, що розгляд справи проведено на місці вчинення правопорушення з порушенням прав позивача, передбачених ст. 278, 279 КУпАП, суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотримання Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення Правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 р. III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З аналізу наведених норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та змісту рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 вбачається, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 19, 72, 73, 77, 241- 256, 286 КАС України, ст.ст. 22, 33, 122, 280, 287, 293 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора УПП в Запорізькій області капрала 2 батальйону 2 роти поліції Тимошина Павла ОЛександровича про скасування постанови задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕАк №2254690), винесену 16 березня 2020 року поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Тимошиним Павлом Олександровичем щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 255 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: