Справа № 260/3354/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3354/20 пров. № А/857/882/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року (ухвалене головуючим суддею Дору Ю. Ю. у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17.09.2020 № 1971 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області та Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області» в частині, що стосується старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 18.09.2020 № 194 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Національній поліції України старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 ;

поновити майора поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області;

стягнути з Головного управління Національної поліції у Закарпатській області середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в Національній поліції України, оскільки неетичних та непрофесійних дій стосовно ОСОБА_2 ним вчинено не було, він лише виконував наказ т.в.о. начальника Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області Романюка К. Г. про доставлення дільничного офіцера ОСОБА_2 . Зазначає, що неповідомлення ним за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» та відповідних правоохоронних органів про можливе вчинення дільничним інспектором ОСОБА_2 кримінального правопорушення не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в Національній поліції України, так як він не є уповноваженою особою в розумінні Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та вказаним Порядком не передбачений обов`язок поліцейського вчинення таких дій.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову - про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами, викладеними у позовній заяві, а також тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про відкриття провадження у справі, чим позбавив права на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно враховано при вирішенні справи докази, подані відповідачем, які не були належними, а саме не засвідчені у встановленому законом порядку. Звертає увагу, що підстави звільнення його зі служби в Національній поліції України відповідають діянням, які інкримінуються йому у кримінальному провадженні № 0000012, однак, на даний час вчинення ним відповідного кримінального правопорушення не доведено у встановленому законом порядку.

Під час апеляційного розгляду позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача та представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України.

27.08.2020 у ході реалізації матеріалів кримінального провадження № 0000012 від 13.04.2020 слідчим другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, повідомлено про підозру, зокрема, старшому оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майору поліції ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України.

За фактом повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, ОСОБА_3 рапортом від 27.08.2020 доповів керівництву ВІОС УКЗ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про вказану обставину, зазначивши, що в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України не затримувався, міри запобіжного заходу щодо нього не обрано.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області від 28.08.2020 № 1824 проведено службове розслідування за фактом повідомлення про підозри окремим працівникам Мукачівського ВП Головного управління Національної поліції у Закарпатській області у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, у рамках кримінального провадження № 0000012 від 13.04.2020, за результатами якого складено висновок від 16.09.2020.

Службовим розслідуванням встановлено, що за фактом заподіяння окремими працівниками Мукачівського ВП ГУНП тілесних ушкоджень колишньому дільничному офіцеру поліції ОСОБА_4 на підставі наказу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області від 17.04.2020 № 944 було призначено службове розслідування та підготовлено висновок, який затверджений начальником Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, пунктом 4 якого визначено, що рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_5 за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 прийняти після встановлення в діях поліцейських працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, в рамках кримінального провадження вини у вчиненні правопорушення.

В матеріалах вказаного службового розслідування зазначено, що 10.04.2020 о 18.00 до чергової частини Мукачівського відділу поліції із письмовою заявою звернувся гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець м. Мукачево, про те, що поліцейський Мукачівського ВП Г. Ільїн вимагає від нього неправомірну вигоду у розмірі 1000 грн за повернення особистих документів, що зареєстровано в ІТС ІПНП (ЄО) Міжгірського ВП від 10.04.2020 № 3897.

Встановлено, що під час супроводу адміністративних матеріалів за статтею 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складених відносно гр. ОСОБА_7 , на той час дільничний офіцер поліції сектору превенції Мукачівського ВП ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_8 за повернення особистих документів (паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, посвідчення про припис до призовної дільниці) вимагав та отримав неправомірну вигоду від гр. ОСОБА_7 у сумі 1000 грн.

10.04.2020 за вказаним фактом слідчим другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові відомості внесено до ЄРДР № 0000409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 Кримінального кодексу України (інформаційна довідка від 10.04.2020 № 780/106/2-2020).

Цього ж дня ОСОБА_8 подав рапорт про звільнення з Національної поліції за власним бажанням. Наказом начальника ГУНП у Закарпатській області від 10.04.2020 № 85 о/с його звільнено з поліції відповідно до пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

11.04.2020 близько 02:18 год до чергової частини Мукачівського ВП ГУНП зі служби «102» надійшло повідомлення від чергового лікаря Мукачівської ЦРЛ за фактом звернення за медичною допомогою ОСОБА_9 , який повідомив, що отримав тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій відносно нього з боку заступника начальника Мукачівського ВП ГУНП ОСОБА_10 та на той час т.в.о. заступника начальника відділу поліції - начальника СКП Мукачівського ВП ГУНП М. Рошка.

Вказане звернення зареєстровано в 1 ГС ПІНП(CO) Міжгірського ВП від 11.04.2020 №3915.

13.04.2020 прокурором Мукачівської місцевої прокуратури за вказаним фактом відомості внесені до ЄРДР за № 0000012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України.

Відповідно до довідки Мукачівської ЦРЛ від 14.04.2020 у ОСОБА_9 встановлений діагноз: пальпаторна болючість ГК праворуч, наявні підшкірні гематоми шиї, лівого плеча, наявна гематома потилиці праворуч.

В ході службового розслідування опитані старший оперуповноважений СКП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_1 , повідомив, що 10.04.2020 на момент коли він тимчасово виконував обов`язки заступника начальника Мукачівського ВП ГУНП - начальника СКП, о другій половині дня він на вул. Волошина в м. Мукачево зустрівся зі своїм знайомим гр. ОСОБА_11 , який повідомив, що дільничний офіцер поліції Мукачівського ВП ГУНП Гліб Ільїн від його товариша ОСОБА_12 за вирішення питання щодо непритягнення останнього до адміністративної відповідальності та повернення йому особистих документів вимагає грошові кошти у сумі 1000 грн. При цьому, гр. ОСОБА_13 вказав на те, що попередньо поліцейський Г. Ільїн у результаті погроз щодо поставлення на облік як споживача наркотичних речовин та психологічного тиску на гр. ОСОБА_7 отримав від нього частину грошових коштів у сумі 350 грн.

10.04.2020 (ближче до вечора) М. Рошко на вул. Миру в м. Мукачево зустрівся з гр. ОСОБА_14 , з яким до цього часу особисто знайомий не був, та який повідомив про неправомірні дії стосовно нього з боку ОСОБА_9 . При цьому гр. ОСОБА_15 жодних фактичних даних про скоєння ОСОБА_16 даного злочину не надав, лише повідомив, що якщо ОСОБА_8 до кінця дня не поверне йому документи та продовжить вимагати від нього грошові кошти, то він з цього приводу звернеться із письмовою заявою до Мукачівського ВП ГУНП. Про даний факт ОСОБА_17 відразу ж повідомив т.в.о. начальника Мукачівського ВП ГУНП майора поліції Романюка К. Г., який для з`ясування всіх обставин дав йому та заступнику начальника Мукачівського ВП ГУНП майору поліції ОСОБА_18 вказівку привести ОСОБА_9 до нього в кабінет. У подальшому, як вказує ОСОБА_17 , знаходячись разом із ОСОБА_19 неподалік відділу поліції вони побачили ОСОБА_9 , якого повідомили про те, що його викликає до себе ОСОБА_20 . На пропозицію пройти разом з ними ОСОБА_8 погодився та пішов до Мукачівського відділу поліції. Після того, як М. Рошко та ОСОБА_21 провели ОСОБА_9 до службового кабінету керівника, вони на прохання ОСОБА_9 залишили їх наодинці та вийшли з кабінету. У подальшому, цього ж дня ОСОБА_17 дізнався від ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_8 зізнався слідчому ТУ ДБР, розташованого у м. Львів в отриманні від гр. ОСОБА_7 грошових коштів за повернення йому приписного посвідчення, що було зафіксовано під час проведення слідчих дій. Також він довідався, що ОСОБА_8 подав рапорт про звільнення з Національної поліції за власним бажанням.

11.04.2020 о 08:00 год ОСОБА_17 прийшов на роботу та прочитавши оперативне зведення дізнався про звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою до Мукачівської ЦРЛ, де повідомив про заподіяння йому М. Рошком та ОСОБА_19 тілесних ушкоджень 10.04.2020. При цьому, ОСОБА_17 повідомив, що про факт вимагання та отримання ОСОБА_16 від гр. ОСОБА_7 грошових коштів він одразу повідомив ОСОБА_22 , який приймав рішення по даній ситуації як керівник підрозділу.

Також були опитані заступник начальника Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , оперуповноважений СКП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_24 , який з 04.01.2020 по 07.05.2020 тимчасово виконував обов`язки начальника Мукачівського відділу поліції, старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_25 , дільничний офіцер поліції СП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_26 , який у період з 30.12.2016 по 07.05.2020 перебував на посаді старшого оперуповноваженого СКП Мукачівського ВП ГУНП, колишній старший оперуповноважений СКП Мукачівського ВП ГУНП ОСОБА_27 , який 28.05.2020 звільнився зі служби у поліції, колишній старший оперуповноважений СКП Мукачівського ВІ1 ГУНП ОСОБА_28 , який 27.05.2020 звільнився зі служби в поліції, слідчий СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_29 , начальник СП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_30 , ОСОБА_2

Дисциплінарною комісією встановлено, що 10.04.2020 приблизно о 17:00 год заступник начальника Мукачівського ВП ГУНП майор поліції ОСОБА_21 та на той час старший оперуповноважений ВКП Ужгородського ВП ГУНП майор поліції ОСОБА_17 , на якого відповідно до наказу ГУНП від 14.02.2020 № 40 о/с з 17.02.2020 покладено тимчасово виконання обов`язків заступника начальника Мукачівського ВП ГУНП - начальника СКП, отримали інформацію від гр. ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про можливі неправомірні дії стосовно останнього з боку на той час дільничного офіцера поліції сектору превенції Мукачівського ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_9 , а саме, вимагання неправомірної вигоди за повернення особистих документів (паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, посвідчення про припис до призовної дільниці). Після чого, за даним фактом зазначені працівники поліції доповіли ОСОБА_31 , на якого на той час відповідно до наказу ГУНП від 03.01.2020 № 7 о/с, з 04.01.2020 покладено тимчасово виконання обов`язків начальника Мукачівського ВП ГУНП і який їм дав усну вказівку запросити ОСОБА_9 до його службового кабінету.

В подальшому, 10.04.2020 близько 17:55 год ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , перебуваючи біля адміністративної будівлі Мукачівського відділу поліції, розташованого на вул. Ярослава Мудрого, буд. 8 в м. Мукачево, усупереч вимог, передбачених статтями 44 та 45 Закону України «Про Національну поліцію» схопили ОСОБА_9 за руки та в примусовому порядку повели його до службового кабінету т.в.о. начальника Мукачівського ВП ГУНП К. Романюка.

Зазначені неетичні дії з боку ОСОБА_10 та М. Рошка стосовно ОСОБА_9 підтверджуються відеоматеріалом, відзнятим за допомогою камери відеоспостереження «Безпечне місто», яка встановлена при вході на адмінбудівлі Мукачівського відділу поліції.

Натомість, ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , надаючи пояснення стосовно обставин, які були предметом службового розслідування, вказали на свою непричетність до обставин застосування фізичної сили та неетичної поведінки стосовно ОСОБА_32 , заперечили наявність будь-яких конфліктів та можливий примус відносно ОСОБА_9 , а відтак, допустили надання дисциплінарній комісії неправдивих відомостей.

Здобуті під час службового розслідування дисциплінарною комісією відомості про поведінку ОСОБА_33 та ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_9 , допущені ними грубі порушення нормативних документів з питань виявлення та документування кримінальних правопорушень, свідчать про те, що останні скомпроментували себе як поліцейські і своєю поведінкою показали негативний приклад як керівники.

Таким чином, подія, що супроводжувалась грубим та цинічним порушенням службової дисципліни, що проявилася у неетичних та непрофесійних діях поліцейських ОСОБА_33 та ОСОБА_10 , стала наслідком їх низьких ділових та моральних якостей, ігнорування ними вимог чинного законодавства.

Вказаним службовим висновком також зафіксовано, що під час службового розслідування довести факт заподіяння ОСОБА_34 та ОСОБА_19 тілесних ушкоджень ОСОБА_35 не вдалось, оскільки оцінка дій поліцейських та причетності їх до кримінального правопорушення здійснюється в рамках кримінального провадження.

Зафіксовано, що поліцейські ОСОБА_21 та ОСОБА_17 після отримання інформації про кримінальне правопорушення не повідомили про це службу «102» та відповідні правоохоронні органи з метою документування даної події та не доповіли рапортами безпосередньому керівнику про застосування фізичної сили стосовно ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, зроблено висновок, що за скоєння дисциплінарного проступку майора поліції ОСОБА_1 слід звільнити зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17.09.2020 № 1971 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області та Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області» за вчинення дисциплінарного проступку, грубе порушення посадової інструкції, Присяги працівника поліції, підпункту 1 пункту 1 та підпунктів 1, 2, 3, 7 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1-3 пункту 1 статті 18, статті 44 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100 та пункту 7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, що виразилось у неетичних та непрофесійних діях стосовно ОСОБА_32 , неповідомленні на службу «102» щодо отримання інформації про кримінальне правопорушення, допущене ОСОБА_36 , перешкоджанні у проведенні службового розслідування та скоєння вчинку, що компроментує його як поліцейського, звільнено зі служби в Національній поліції України старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 відповідно до підпункту 7 пункту 3 статті 13 розділу 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_37 від 18.09.2020 № 194 о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в Національній поліції України старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 21.09.2020.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського, оскільки вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Зазначено, що незважаючи на те, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Апеляційний суд не погоджується з такими мотивами та доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Частинами першою, другою статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом 7 розділу IV цього ж Порядку кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.

Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для видання наказу про проведення службового розслідування відносно позивача слугував факт внесення до ЄРДР відомостей №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України щодо перевищення влади або службових повноважень окремими поліцейськими Мукачівського ВП Головного управління Національної поліції у Закарпатській області.

Апеляційний суд зауважує, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доконаний факт не можна.

Разом з тим, висновок службового розслідування містить висновок про вчинення позивачем неетичних та непрофесійних дій стосовно ОСОБА_32 та ОСОБА_38 та, вийшовши за межі підстав службового розслідування, досліджено неповідомлення позивачем на службу «102» щодо отримання інформації про кримінальне правопорушення, допущене ОСОБА_36 , що було встановлено висновком службового розслідування від 30.04.2020 за результатами службового розслідування за фактом неправомірних дій ДОП СП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_9 .

Такі дії відповідача під час проведення службового розслідування суперечать пункту 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, яким передбачено, що службове розслідування має встановити наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування.

Що стосується встановленого дисциплінарною комісією порушення позивачем статті 44 Закону України «Про Національну поліцію» при виконанні вказівки колишнього оперуповноваженого ВКП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_39 , на якого було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника Мукачівського ВП ГУНП, про доставлення до нього офіцера поліції сектору превенції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 , слід зазначити, що, як зазначено у висновку службового розслідування, перебуваючи біля адміністративної будівлі Мукачівського ВП ГУНП позивач разом із ОСОБА_40 схопили ОСОБА_32 за руки та в примусовому порядку повели до службового кабінету ОСОБА_22 .

Так, відповідно до статті 44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Із наявного в матеріалах справи відеозапису камери відеоспостереження «Безпечне місто» (а.с. 194 т. 1), яка встановлена при вході на адмінбудівлі Мукачівського відділу поліції, апеляційному суду не видається можливим встановити застосування позивачем до ОСОБА_32 фізичної сили, оскільки з відеозапису не вбачається застосування сили позивачем.

Що стосується пояснень, наданих в ході службового розслідування старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_25 , то з таких неможливо чітко встановити протиправні дії позивача стосовно ОСОБА_32 , оскільки пояснення зводяться лише до того, що позивач супроводжував ОСОБА_32 до кабінету ОСОБА_39 , тримаючи за руку. Більше того, відповідно до вказаних пояснень ці ж дії стосовно ОСОБА_32 були вчинені і ОСОБА_25 та військовослужбовцем Національної гвардії, який заступив на охорону громадського порядку в м. Мукачево, однак, відомостей про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни в матеріалах справи немає.

Таким чином, проаналізувавши відеозапис та пояснення, отримані в ході службового розслідування, апеляційний суд приходить до висновку, що дії позивача, спрямовані на виконання наказу керівника про доставлення ОСОБА_2 до його службового кабінету мають ознаки неетичності, однак, не є такими, що супроводжувались грубим та цинічним порушенням службової дисципліни, як стверджує відповідач.

Більше того, вказані обставини не набули суспільного розголосу, що могло б негативно вплинути на формування громадської думки про діяльність поліції та підірвати авторитет поліції. При цьому, відповідачем не враховано, що позивач як сумлінний поліцейський виконував наказ начальника і вважав, що діє для запобігання вчинення своїм колегою злочину і для запобігання суспільного розголосу цього.

Також службовим розслідуванням було встановлено неповідомлення позивачем на службу «102» щодо отримання інформації про кримінальне правопорушення, допущене ОСОБА_36

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100 (далі Порядок № 100), поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про поширення вказаної норми на позивача як поліцейського та зобов`язальний характер такої.

Всупереч наведеним положенням, позивач після отримання інформації про кримінальне правопорушення від гр. ОСОБА_7 не повідомив про це службу «102».

Разом з тим, інформацію, отриману від гр. ОСОБА_7 , позивач не проігнорував та не приховав, а негайно доповів про це безпосередньому керівникові - т.в.о. начальника Мукачівського ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_24 , що встановлено службовим розслідуванням, сторонами не заперечуються та свідчить про виконання ним обов`язків, передбачених пунктом 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з метою дотримання службової дисципліни.

Більше того, суд першої інстанції не надав правову оцінку тій обставині, що ініціювання службового розслідування стосовно окремих поліцейських Мукачівського ВП ГУНП та Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, у тому числі ОСОБА_1 , відбулося на підставі інформації про внесення до ЄРДР відомостей за фактом можливих неправомірних дій поліцейських та повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції до ОСОБА_1 застосоване за порушення службової дисципліни, що виразилося, зокрема, і у неповідомленні позивачем на службу «102» щодо отримання інформації про кримінальне правопорушення, що не відповідає меті та підставі призначення відповідного службового розслідування.

Що стосується встановленого службовим розслідуванням порушення ОСОБА_1 вимог пункту 7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, що полягало в перешкоджанні у проведенні службового розслідування, то як вбачається з матеріалів службового розслідування, такий висновок відповідачем зроблено у зв`язку з тим, що позивач, надаючи пояснення стосовно обставин, які були предметом службового розслідування, а саме обставин застосування ним фізичної сили та неетичної поведінки по відношенню до ОСОБА_9 , з метою уникнення від відповідальності вказав про свою непричетність до цих дій, заперечив наявність будь-яких конфліктів чи застосування заходів примусу відносно ОСОБА_9 , зазначив, що такі обставини не відповідають дійсності.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах службового розслідування не міститься будь-яких відомостей про факт перешкоджання позивачем службовому розслідуванню. ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив перебіг подій, що мав місце 10.04.2020, зокрема, і проведення ОСОБА_9 до службового кабінету ОСОБА_22 . Факт застосування позивачем до ОСОБА_9 фізичної сили, яким ним заперечувався, на момент прийняття оскаржуваних наказів доведено не було з огляду на відсутність вироку в межах кримінального провадження № 0000012.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заперечення позивачем наявності конфлікту з Г. Ільїним також не вказує на порушення ОСОБА_1 пункту 7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, оскільки в поясненнях особа відображає суб`єктивне сприйняття конкретних обставин і визнання чи невизнання нею певних обставин не можна трактувати як перешкоджання службовому розслідуванню. Крім того, апеляційний суд враховує, що позивач надав такі пояснення, хоча міг відмовитись від їх надання згідно з статтею 63 Конституції України. Більше того, досліджувані службовим розслідуванням факти мали місце 10.04.2020, а пояснення позивачем надавались у вересні 2020 року, тобто через чотири місяці після зазначеної події.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що встановлені службовим розслідуванням обставини в частині перешкоджання позивачем проведенню службового розслідування, грубого та цинічного порушення ним службової дисципліни, що проявилися в неетичних та непрофесійних діях стосовно ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а неповідомлення служби «102» про отримання інформації про кримінальне правопорушення не призвело до порушення службової дисципліни, так як про вказані обставини було негайно повідомлено безпосереднього керівника.

Апеляційний суд враховує, що дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані, насамперед, із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень, що відповідає правовій позиції, що знайшли своє відображення в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18.

Разом суд, апеляційний суд звертає увагу, що стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна грунтуватись насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

Натомість, матеріалами службового розслідування не доведено наявності вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який може мати наслідком застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного впливу - дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Колегія суддів вказує, що вирішення питання про звільнення позивача зі служби в поліції за відсутності ознак вчинення ним дисциплінарного поступку можливе тільки після встановлення обставин причетності його до скоєного злочину по кримінальному провадженню № 0000012, однак, вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, на час вирішення спору не доведена.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що окрім підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, не підтвердженої у встановленому законом порядку, ознак будь-якого іншого діяння, яке б підпадало під ознаки проступку, що дискредитує звання поліцейського та могло б бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, висновок службового розслідування не містить, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання протиправними і скасування оскаржуваних наказів відповідача, поновлення позивача на службі в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що у разі встановлення обставин, які свідчать про незаконність звільнення працівника з роботи суд, як орган, який розглядає трудовий спір, повинен поновити незаконно звільненого працівника на роботі, вказати період вимушеного прогулу, визначити розмір середнього заробітку та стягнути його з відповідача.

Таким чином, оскільки позивача було незаконно звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, він повинен бути поновлений на такій посаді.

Крім цього, в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.09.2020 по 07.04.2021 (198 календарних днів).

Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» такий заробіток обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку за останні два місяці роботи на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 29.10.2020 № 1465/106/5-2020, виданої Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області (а.с. 80, т. 1), середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становила 467,68 грн (28996,32 грн :62 дні).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню в користь позивача, становить 92600,64 грн (467,68 грн * 198 календарних днів).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 260/3354/20 скасувати та прийняти постанову про задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17 вересня 2020 року № 1971 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Мукачівського ВП ГУНП та Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 18 вересня 2020 року № 194 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Національній поліції України старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 .

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 22 вересня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2020 року по 07 квітня 2021 року в розмірі 92600 (дев`яносто дві тисячі шістсот) грн 64 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 07.04.2021