Справа № 380/977/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/977/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Турківської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку, -

у с т а н о в и в:

25.01.2021 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Турківської районної державної адміністрації , місцезнаходження: 82500, Львівська область, м.Турка, вул.Січових Стрільців, 62, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20 з 18.09.2020 по 30.12.2020 включно в розмірі 63902,88грн.

Ухвалою від 01.02.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно звільнив позивача з посади начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20 ОСОБА_1 поновлено на посаді, рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Проте, відповідач виконав вказане судове рішення лише 31.12.2020, у зв`язку з чим у позивача виникло право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2020 по 30.12.2020 в розмірі 63902,88грн.

Відповідач 12.02.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що позивач неправильно обрахував суму компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки використовував для розрахунків середньоденний заробіток у розмірі 805,53грн. Відповідач вважає, що розрахунок компенсації необхідно здійснювати з урахуванням середньоденного заробітку у розмірі 643,51грн., оскільки премія за результатами оцінювання, виплачена позивачу у грудні 2019 року, в такий розрахунок не включається.

Також відповідач зазначає, Турківська районна державна адміністрація перебуває у процесі реорганізації, а кошти на виплату позивачу компенсації середнього заробітку у неї відсутні.

Позивач подав до суду заяву від 26.02.2021, в якій просив не приймати до розгляду відзив відповідача, оскільки такий поданий після завершення строку, наданого судом, в задоволенні якої суд відмовив.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації.

Наказом Керівника апарату Турківської районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №32-о Про звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 24 Закону України Про відпустки, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника організаційного відділу апарату районної державної адміністрації 31.12.2019 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Турківської районної державної адміністрації, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Турківської районної державної адміністрації № 32-о від 26.12.2019 Про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації, з 01.01.2020; стягнуто з Турківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 145 164, 34 грн.; зобов`язано Турківську районну державну адміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника з 02.05.2019 по 12.05.2019, з 08.07.2019 по 23.07.2019, з 11.09.2019 по 31.10.2019; стягнуто з Турківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині стягнення за один місяць у розмірі 17 126,19 грн. та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 30.09.2020 відкрито виконавче провадження №63152715 на підставі виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №63152715 від 19.10.2020 та від 28.10.2020 на боржника - Турківську районну державну адміністрацію двічі накладено штраф за невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20 в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20 наказом керівника апарату Турківської районної державної адміністрації від 31.12.2020 №40-о ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника організаційного відділу апарату районної державної адміністрації з 01.01.2020.

Позивач, вважаючи, що внаслідок тривалого невиконання судового рішення про поновлення на посаді, у нього виникло право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень закріплений у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Статею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 7 статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Вказана норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових відносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є обов`язком роботодавця, який реалізується шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про таке поновлення.

При цьому, чинне законодавство не вимагає від працівника, якого незаконно звільнено із займаної посади, вчинення додатково певних дій щодо спонукання роботодавця на прийняття наказу про поновлення його на посаді. Водночас, прийняття наказу про поновлення працівника, незаконно звільненого з роботи, є обов`язком роботодавця в силу обов`язковості судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

Суд встановив, що ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20 відповідним рішенням відповідача лише 31.12.2020.

В той же час, відповідач не надав суду жодних належних доказів існування об`єктивних причин, що унеможливлювали негайне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач виконав зазначене рішення суду несвоєчасно, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абзацу 1 п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Порядку №100 середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/813/20 прийнято 17.09.2020, останнім днем, за який на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, також є 17.09.2020, а датою фактичного виконання рішення є 31.12.2020, суд дійшов висновку, що затримка виконання відповідачем рішення суду мала місце за період з 18.09.2020 по 30.12.2020.

Згідно з довідкою про доходи від 10.01.2020 № 01-02.32, а також враховуючи положення Порядку суд встановив, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 18.09.2020 по 30.12.2020 становить 58718,16грн. (72 робочих днів х 815,53грн. - середньоденна заробітна плата).

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує факту несвоєчасності виконання ним рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, проте вказує на неправильний обрахунок середньоденної заробітної плати позивача з урахуванням премії за результатами оцінювання, виплаченої позивачу у грудні 2019 року, яка до такого обрахунку не включається.

Позивач наполягає на необхідності розрахунку середньоденного заробітку з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів у розмірі 887,54грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №380/813/20, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020, надана оцінка як доводам відповідача щодо неправильного обрахунок середньоденної заробітної плати позивача з урахуванням премії за 2019 рік, так і доводам позивача щодо необхідності врахування коефіенту підвищення посадових окладів. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого протиправним звільненням з посади позивача, необхідно використовувати середньоденний заробіток у розмірі 815,53грн. Тому вказана обставина при розгляді цієї справи не доказується.

Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі №826/6583/14 від 15.02.2019, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Турківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 380/813/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації за період з 18.09.2020 по 30.12.2020 в розмірі 58718 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 16 копійок з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Турківської районної державної адміністрації , місцезнаходження: 82500, Львівська область, м.Турка, вул.Січових Стрільців, 62 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 380/813/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційного відділу апарату Турківської районної державної адміністрації за період з 18.09.2020 по 30.12.2020 в розмірі 58718 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 16 копійок з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 08 квітня 2021 року.

Суддя А.Г. Гулик