Справа № 265/1791/21
Суддя: Козлов Д. О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/1791/21
Провадження №2-а/265/29/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

за участю секретаря Яшкова М. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/1791/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою, яка у лютому 2020 року виїхала з м. Маріуполя до м. Донецька через КПП «Оленівка» для перевірки свого житла та майна у м. Донецьку. 12 травня 2021 року у неї закінчувався строк дії закордонного паспорту, а новий був потрібен для зустрічі з онуком, який мешкає у Великобританії. Так 9 березня 2021 року їй потрібно було бути у ГУ ДМС України в Донецькій області м. Маріуполя для подачі документів на оформлення нового закордонного паспорту. Вона була обізнана із тим, що єдиний законний шлях перетину лінії розмежування - це контрольно-пропускні пункти. Однак у зв`язку с карантином на COVID-19, який почався 16 березня 2020 року, та повне блокуванням КПП «Оленівка» з боку представників окупованих територій, виїхати до м. Маріуполя було неможливо. Отже, вона не могла потрапити до м. Маріуполя з тимчасово окупованої території іншим чином, ніж через кордони України з Російською Федерацією, внаслідок чого їй довелось порушити п. 3 Постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки в`їзд на підконтрольну Україні територію через РФ було єдиною можливістю для неї. Також вказувала, що вона 5 березня 2021 року відправляла заяву на електронну пошту Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України та до Луганського прикордонного загону, повідомляючи, що 7-8 березня 2021 року їй необхідно буде перетнути кордон України та РФ з боку пункту пропуску «Мілове» Луганської області, тому просила не виписувати їй адміністративний штраф. 7 березня 2021 року в. о. начальника віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 видав постанову про накладення адміністративного стягнення № 146293 від 7 березня 2021 року, зазначивши у ній, що 7 березня 2021 року об 21-30 год. під час прикордонного контролю у міждержавному пункті пропуску через Державний кордон України «Мілове» було виявлено позивачку, яка пояснила, що 7 березня 2021 року приблизно об 13-00 год. перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску н. п. Новоазовськ (ТОТ) на напрямку в. п. Новоазовськ - Донецьк (РФ) та здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до РФ, чим порушила п. 3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року. Також у постанові мається посилання на те, що ОСОБА_1 щиро покаялась та визнала свою провину. Зазначала, що її в`їзду у м. Маріуполь Донецької області через територію РФ не порушує права і свободи інших громадян України. Оскільки вона свою провину визнала, вперше притягується до адміністративної відповідальності, скоєне правопорушення не спричинило тяжких наслідків для суспільства, на права та обов`язки інших осіб не вплинуло, то таким чином просила суд вважати можливим визнати її діяння малозначним. На підставі викладеного просила суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 146293 від 7 березня 2021 року, визначивши правопорушення малозначним, а провадження по справі закрити, стягнувши на її користь понесені судові витрати у сумі 454 грн.
Позивачка, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність.
Представники Луганського прикордонного загону до суду не з`явились також, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши заяв з проханням вирішити спір за їх відсутності.
На підставі ч. 3 ст. 268 КАС неприбуття у судове засідання учасника справи, зокрема, визначеної за ст. 286 КАС, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином суд, розглянувши справу за відсутності сторін, дослідивши її матеріали, вважає, що заявлений позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд встановив, що постановою № 146293 від 7 березня 2021 року в. о. начальника віпс (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина № НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено стягнення, враховуючи визнання порушником своєї провини та щире каяття, у вигляді 1700 грн. штрафу на підставі того, що 7 березня 2021 року об 21-30 год. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом у міждержавному пункті пропуску через Державний кордон України «Мілове» було виявлено ОСОБА_1 , яка пояснила, що 7 березня 2021 р. близько об 13-00 год. перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску н. п. Новоазовськ (ТОТ) в напрямку м. Донецьк (РФ), здійснивши виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації у порушення п. 3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій».
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Отже, вказана норма є банкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі Порядок), за п. 3 якого в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку. При цьому поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.
За п. 4 Порядку, зокрема, кількість контрольних пунктів в`їзду-виїзду, місцезнаходження і межі їх режимних та сервісних зон визначаються та затверджуються за п. 9 «Положення про облаштування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та виїзду з них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 р. № 1368.
На підставі п. 7 Порядку інформація про осіб, транспортні засоби, які в`їжджають на тимчасово окуповані території або виїжджають з них, обліковується уповноваженими службовими особами підрозділів Держприкордонслужби.
Згідно із п. 11 Порядку пропуск через контрольний пункт в`їзду-виїзду осіб і транспортних засобів, жителів прилеглих до лінії розмежування населених пунктів контрольованої території та їх транспортних засобів здійснюється за умови пред`явлення документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та/або довідки про реєстрацію місця проживання.
Натомість, у судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала факт недотримання нею п. 3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій» та відповідно скоєння нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Таким чином, з огляду на викладене вмотивування, суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 порушила п. 3 «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», що свідчить про скоєння нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
У свою чергу ОСОБА_1 вказувала, що вона вживала заходів для повідомлення представників відповідача про її неможливість іншим чином потрапити на підконтрольну Україні території з тимчасово непідконтрольної частини Донецької області, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 5 березня 2021 року, адресована засобами електронного зв`язку Луганському прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якій вона аналогічним чином обґрунтувала свою позицію тій, яка викладена у позовній заяві до суду, та просила дозволити їй перетин державного кордону України з РФ без накладення на неї адміністративного стягнення.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
На підставі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності, яке застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому у примітці до ст. 22 КУпАП вказано, що положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 121, ч. 5 ст. 122, ст. 122-2, 122-4, ч. 3 ст. 123, ч. 2-4 ст. 126, ст. 130 КУпАП.
Суд зазначає, що орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.
Суд враховує також, що за ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Суд з огляду на наведені норми зауважує, що позивачка, будучи внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером та особою похилого віку, не мала іншої можливості на повернення на підконтрольну територію України, як через перетин державного кордону України з території тимчасово окупованої до Російської Федерації.
При цьому доказів на спростування такої позиції ОСОБА_1 представники відповідача суду не надали.
Суд також зауважує, що за ч. 4 ст. 159 КАС подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Враховуючи гарантоване конституцією право ОСОБА_1 на свобода пересування територією України, якою також є тимчасово окупована територія Донецької області, з якої вона має право на безперешкодний в`їзд на підконтрольну Україні територію, що однак не вона мала змоги реалізувати через блокування такого її права окупаційною владою, зважаючи на необхідність переоформлення свого закордонного паспорту, то вказане у сукупності на думку суду свідчить про наявність виняткових обставин, які мали значення для правильного вирішення справи.
Отже, за відсутності заперечень з боку представників відповідача, що суд розцінює як визнання позову ОСОБА_1 , суд вважає, що при розгляді представниками Луганського прикордонного загону справи позивачки за ст. 204-2 ч. 1 КУпАП не було враховано у повній мірі доводи ОСОБА_1 щодо скоєного нею правопорушення.
Виходячи з викладеного вмотивування, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи, суд погоджується із тим, що у судовому засіданні була встановлена малозначність вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, що є у даному випадку підставою для звільнення порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, оскільки вказане правопорушення законом не віднесено до таких, при скоєнні яких норми ст. 22 КУпАП не застосовуються.
При цьому суд зазначає, що у даному випадку адміністративне стягнення у вигляді штрафу, як міра відповідальності, не може стати метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, оскільки приводом для такого порушення ОСОБА_1 стала сама неможливість здійснити гарантовані їй Конституцією права на свободу пересування територію України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
При цьому згідно зі змістом ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься також при оголошенні усного зауваження.
Таким чином суд дійшов висновку, що постанова від 7 березня 2021 року № 146293 підлягає скасуванню в частині притягнення до адміністративної відповідальності позивачки, а провадження по справі відносно неї за ст. 204-2 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю, оскільки при вирішенні справи ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч. 1 КУпАП слід було застосувати положення ст. 22 КУпАП та внаслідок малозначності вчиненого позивачкою правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Також за ст. 139 КАС з відповідача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань такого суб`єкта владних повноважень на користь позивачки понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн.
Керуючись ст. 286 КАС,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Постанову № 146293 від 7 березня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, винесену в. о. начальника віпс (тип А) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , - скасувати.
Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч. 1 КУпАП внаслідок малозначності вчиненого правопорушення - закрити, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у сумі 454 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення на підставі ч. 4 ст. 286 КАС може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення як до Першого апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області, так й безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в тому числі в разі його пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення складено та підписано 8 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкає в АДРЕСА_1 , а отримує кореспонденцію по АДРЕСА_2 .

Відповідач: Луганський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина № НОМЕР_1 ), , розташований у АДРЕСА_3 .

Суддя