Справа № 420/5757/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5757/20
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року по справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

02.07.2020 товариство з обмеженою відповідальністю "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 23.03.2020 № , яким визначена пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 4 955 145,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої 25.02.2019 складений акт № 113/15-32-05-05/41575574. Позивач вважає, що контролюючий орган помилково дійшов висновку про порушення позивачем граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 23.05.2018 № 23/18В з поставки товарів на користь компанії нерезидента "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія), оскільки ці правовідносини припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідач заперечував проти позову. У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС зазначає, що надані до перевірки документи про проведення заліку зустрічних однорідних вимог між ТОВ "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" та компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на дату укладання договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.06.2019 заборгованість по основному контракту від 23.05.2018 № 23/18В вже була повністю погашена, що було підтверджено даними обліку підприємства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" () з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактом від 23.05.2018 № 23/18В, за результатами якої 25.02.2020 складений акт № 113/15-32-05-05/41575574, встановлені порушення п.2 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції", п.21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою правління НБУ від 02.01.2019 № 5, які сталися внаслідок неотримання валютної виручки в сумі 381 420 доларів США по вказаному контракту, укладеному з компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія).

Не погодившись із висновками акту перевірки, 11.03.2019 ТОВ "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" подало до ГУ ДПС в Одеській області заперечення із додаванням додаткових документів (т.1 а.с.39-47).

19.03.2020 ГУ ДПС в Одеській області листом № 4567/10/15-32-05-05-03 надало відповідь про залишення без змін висновку акту перевірки, а заперечення від 11.03.2020 - без задоволення.

За наслідками перевірки 23.03.2020 ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 4 955 145,80 грн.

Не погодившись із прийнятим ППР, позивач 13.04.2020 подав скаргу до ДПС України.

12.06.2020 ДПС України прийняло рішення про залишення без змін податкового повідомлення-рішення від 23.03.2020 № , а скаргу - без задоволення (т.1 а.с.71-73).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки у позивача були відсутні правові підстави для проведення заліку зустрічних однорідних вимог з компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) на підставі відповідного договору від 27.06.2019 з огляду на те, що у бухгалтерському обліку дебіторська заборгованість по вказаному контрагенту погашена відповідно 06.11.2018 та 26.06.2019.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Згідно зі статтею 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Положення статті 42 Конституції України системно пов`язані зі статтею 16 Конституції України щодо однієї із основних функцій держави - забезпечення економічної безпеки України; а також мають безпосередній, органічний зв`язок зі статтею 41 Конституції України щодо змісту та форм права власності, непорушності права приватної власності.

Стаття 3 Цивільного кодексу України констатує свободу підприємницької діяльності серед загальних засад цивільного законодавства, а Господарський кодекс України визначає її одним із загальних принципів господарювання.

Загальні принципи підприємницької діяльності, сформульовані у статті 44 ГК України, відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Наведений вище принцип вільного вибору і самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, перш за все, встановлює можливість для суб`єктів підприємницької діяльності України підтримувати відносини з іноземними суб`єктами господарської діяльності з урахуванням положень Конституції та законів України, а також міжнародних норм і правил. Правове регулювання такої діяльності, а також обмеження щодо її здійснення встановлені Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 №959-ХІІ.

Закріплення принципу використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд надає право підприємцям самостійно вирішувати питання про долю належної їм частки валютної виручки, тобто прибутку, отриманого від здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності. Проте цей принцип також діє з певними обмеженнями, які, зокрема, встановлені Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Одним з таких обмежень, є закріплення статтею 1 Закону №185/94-ВР присічних строків розрахунків при експорті товарів/послуг. Згідно з вказаною нормою виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідальність за порушення наведеної вище вимоги Закону № 195/94-ВР передбачена статтею 4 вказаного Закону, яка встановлює, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Отже, Закон №185/94-ВР встановлює відповідальність за порушення строків розрахунку в іноземній валюті (надходження виручки) за наслідками виконання зовнішньоекономічних контрактів, і єдиною підставою до звільнення від такої відповідальності визнає наявність висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Водночас, надходження валютної виручки на рахунок можливе лише за дійсним зобов`язанням і не очікується за припиненим.

В такому аспекті слід звернутися до загальних засад зобов`язального права та зауважити, що за своїм обсягом поняття виконання є дещо вужчим, ніж поняття припинення, оскільки останнє охоплює всі випадки ліквідації зобов`язально-правового зв`язку, незалежно від виконання раніше досягнутих домовленостей.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наведені вище норми цивільного законодавства в контексті спірних правовідносин кореспондуються із положеннями частини 4 статті 6 та частини 1 статті 14 спеціального Закону №959-ХІІ, якими передбачено, що суб`єкти ЗЕД мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім прямо або у винятковій формі заборонених законами України. Крім того, всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Так, одним із способів припинення зобов`язань у цивільному праві є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або невстановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в частині третій статті 203 ГК України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобов`язань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.

Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте, воно може здійснюватися за згодою обох сторін - у разі підписання ними угоди про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно, зарахування вважається вчиненим із дати підписання заяви однією стороною або угоди - обома.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України. Однак, жодних обмежень на використання такого способу розрахунку за зовнішньоекономічними операціями законами України не передбачено.

Згідно з пунктом 1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин та діяла до 07.02.2019, експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Таким чином, спеціальними законами, зокрема, Законом №959-ХІІ, Законом №185/94-ВР, Цивільним та Господарським кодексами України не заборонено, а окремими з них - навіть прямо передбачено зарахування зустрічних однорідних вимог як вид припинення зобов`язання за зовнішньоекономічними договорами.

Судова колегія звертає увагу, що чинним законодавством також не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента.

Так, з 07.02.2019 введено в дію Закону України "Про валюту і валютні операції" від 21.06.2018 № 2473-VIII. Частиною 1 та 2 статті 13 вказаного Закону передбачено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів визначені п.21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правленні НБУ від 02.01.2019 № 5, та становлять 365 календарних днів.

Пунктом 5 ст.13 Закону № 2473-VIII передбачена відповідальність за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, у вигляді нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

На виконання, у тому числі ст.13 Закону № 2473-VIII, правління НБУ розробило інструкцію "Про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів", яку затвердило відповідною постановою № 7 від 02.01.2019.

Відповідно до пп.5 п.10 розділу ІІІ Інструкції № 7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності: документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:

вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;

вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;

між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

За обставинами справи вбачається, що для поставок товару своїм контрагентам, серед яких є компанія нерезидент "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія), позивач, основним видом діяльності якого є оптова торгівля фруктами та овочами, попередньо придбаває їх у:

- компанії "CITRUSVIL S.A." (Аргентина) за контрактом № 21/02В від 21.02.2018,

- компанії " UCEL NARENCIYE PAKETLEME PLASTIK TAS.GIDA ITH.IHR.IMALAT SAN.VE TIC.LTD.ST" за контрактом № 01/19В від 01.09.2018.

Протягом серпня-вересня 2018 року ТОВ "Бім Форс Лімітед" придбало цитрусові у компанії "CITRUSVIL S.A." (Аргентина) на суму 272 160,00 доларів США, а у лютому-березні 2019 року придбало фрукти та овочі - у компанії "UCEL" (Турція) на суму 111 618,35 доларів США, що підтверджується наданими позивачем митними деклараціями.

На виконання умов контракту № 23/18В з 23.08.2018 року по 07.09.2018 здійснило поставку придбаних у компанії "CITRUSVIL S.A." (Аргентина) цитрусових на адресу компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) на суму 381 420,00 доларів США. Здійснення поставок, а також походження товару також підтверджено відповідними митними деклараціями.

Як зазначає позивач, відсутність у ТОВ "Бім Форс Лімітед" фінансової можливості виконати грошові зобов`язання перед постачальниками змусило останніх за пропозицією позивача укласти договори про відступлення прав вимоги з визначенням нового кредитора - компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія):

- 25.09.2018 договір № 1 про відступленням прав вимоги компанії "CITRUSVIL S.A." (Аргентина) на користь компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) за контрактом № 21/02В на суму 272 160,00 доларів США,

- 03.04.2019 договір № 2 про відступленням прав вимоги компанії "UCEL" (Турція) на користь компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) за контрактом № 01/19В на суму 109 260,00 доларів США, тобто на суму меншу на 2 358,35 доларів США ніж визначено контрактом з позивачем.

В ході перевірки встановлено, що 24.09.2018 позивач направив листи-повідомлення до компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія), в якому зазначено, що валютна виручка в сумі 272 160,00 доларів США повинна надійти на адресу компанії "CITRUSVIL S.A." (Аргентина), як погашення кредиторської заборгованості ТОВ "Бім Форс Лімітед" по контракту № 21/02В та 109 260,00 доларів США - на адресу компанії ""UCEL" (Турція)), як погашення кредиторської заборгованості ТОВ "Бім Форс Лімітед" по контракту № 01/19В від 01.09.2018.

Акт перевірки містить дані про свіфт-повідомлення:

- від 06.11.2018 щодо перерахування компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) на валютний рахунок фірми "CITRUSVIL S.A." (Аргентина) 272 160,00 доларів США;

- від 26.06.2019 щодо перерахування компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) на валютний рахунок фірми "UCEL" (Турція) 109 260,00 доларів США (стор.7 акту перевірки).

Копії вказаних свіфт-повідомлень також надано представником позивача до суду першої інстанції (т.3 а.с.199-200).

27.06.2019 ТОВ "Бім Форс Лімітед" уклало договір та додаткову угоду № 1 з компанією "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 381 420,00 доларів США за контрактом № 23/18В від 23.05.2018, відповідно до яких грошові зобов`язання компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) перед позивачем в повному обсязі припинилися (т.3 а.с.232-234).

Аналізуючи обставини, що склалися у даній справі, колегія суддів констатує, що зі змісту викладених обставин вбачається, що між двома суб`єктами господарювання на момент укладення договору від 27.06.2019 виникли зустрічні вимоги, які є грошовими, тобто однорідними, між сторонами відсутній спір щодо характеру зобов`язань, їх змісту, умов виконання, а умови проведення розрахунків відповідають критеріям, зазначеним у пп.5 п.10 розділу ІІІ Інструкції № 7, дотримання яких є передумовою для визнання зарахування зустрічних однорідних вимог та зняття цих розрахунків банком з валютного контролю.

З урахуванням наведеного сторони зовнішньоекономічного контракту обґрунтовано виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування (залік) зустрічних однорідних (грошових) вимог та обґрунтовано виходили з того, що таке право не може бути заборонено.

В свою чергу, податковий орган приймаючи оскаржуване рішення про нарахування позивачу пені за порушення строків розрахунків за договором від 23.05.2018 № 23/18В, укладеним позивачем з фірмою-нерезидентом "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) та констатуючи порушення ТОВ "Бім Форс Лімітед" вимог п.2 ст.13 Закону № 2473-VIII, не врахував, що наведена норма Закону регламентує строки зарахування валютної виручки резидентів на їх рахунки в уповноважених банках за результатами безпосередньо виконання зовнішньоекономічних контрактів, чого в даному випадку не відбулось.

Посилання відповідача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, щодо неможливості врахування договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.06.2019 в зв`язку з тим, що заборгованість за контрактом згідно бухгалтерського обліку ТОВ "Бім Форс Лімітед" була погашена 06.11.2018 та 26.06.2019, судова колегія вважає помилковими, оскільки факти некоректного відображення в бухгалтерському обліку обставин погашення заборгованості на підставі свіфт-повідомлень компанії "SC UNIFRUTTI IMPEX SRL" (Румунія) про перерахування грошових коштів контрагентам-постачальникам позивача не спростовує факту наявності у сторін за зовнішньоекономічним контрактом від 23.05.2018 № 23/18В взаємних зобов`язань та не свідчать про їх припинення.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Судова колегія відмічає, що податковим органом не доведено наявності підстав, з яким Закон № 2473-VIII пов`язує застосування штрафних санкцій (пені), передбачених п. ч.13 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України судова колегія враховує практику ВС КАС, викладену у постанові від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18, в якій касаційних суд відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №819/2014/17, що припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж строку дії постанов Правління НБУ, зокрема, від 14 вересня 2016 року №386 та від 13 грудня 2016 року №410, не вважається підставою для зняття експортної операції з контролю, з визнанням правомірним наслідком такого контролю застосування санкцій, передбачених Законом № 185/94-ВР, та сформував нову правову позицію, відповідно до якої визначено, що резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону № 185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.

Враховуючи обставини, що мають місце у даній справі, а саме: виконання зобов`язань резидента України перед нерезидентом за зовнішньоекономічним контрактом шляхом зарахування зустрічних вимог за наявності належним чином оформлених документів з дотриманням граничних строків розрахунків, судова палата не погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом було доведено наявність підстав для нарахування позивачу пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 23.03.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Розглянувши справу з невірним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність законодавчих підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та позовної заяви ТОВ "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД", відповідно до ст.139 КАС України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при подачі адміністративного позову та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в загальному розмірі 52 550,00 грн (21 020,00 + 31 530,00).

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - скасувати з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23 березня 2020 року № , про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 4 955 145,80 (чотири мільйони дев`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сто сорок п`ять) грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БІМ ФОРС ЛІМІТЕД" () судові витрати у розмірі 52 550,00 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Одеській області ( шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко