Справа № 520/1399/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.04.2021 р. справа №520/1399/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

ОСОБА_1
до Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Матеріали неналежно оформленого позову були одержані судом - 01.02.2021р. Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято після усунення недоліків - 02.03.2021р. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з - 02.04.2021 р.

Позивач, у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дії з приводу нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889; 2) зобов`язання провести перерахунок та здійснити доплату в сумі 107.886,60грн. одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за 36 повних календарних років служби із включенням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що до бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні протиправно не включено платіж з щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899.

Відповідач, Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (далі за текстом - владний суб`єкт, Університет), з поданим позовом не погодився, зазначивши, що при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні не має враховуватися розмір щомісячної грошової винагороди, оскільки ця виплата не має постійного характеру і не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Наказом тво начальника Університету від 16.08.2017р. №180 заявник був виключений із списків особового складу як звільнений з військової служби за наказом Міністра оборони України від 21.07.2017р. №495 (п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов"язок та військову службу»); показник обчисленої календарної вислуги років склав - 36 років; із виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні у порядку постанови КМУ від 17.07.1992р. №393.

Учасниками справи не заперечується обставина обчислення Університетом розміру місячного грошового забезпечення заявника без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Стверджуючи про протиправність такого управлінського волевиявлення владного суб`єкта, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку по захисту Вітчизни здійснюється, насамперед, за Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Отже, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі за текстом - Закон №2011-ХІІ) присвячені унормуванню відносин з приводу прав, пільг та соціальних гарантій військовослужбовців.

Зокрема, ст.1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця кадрової військової служби або служби за контрактом передбачена одночасно двома актами права, а саме: ч.1 ст.9 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та абз.1 ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Абзацом 1 ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Таким чином, в обох перелічених випадках розрахунковою базою для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні є розмір місячного грошового забезпечення.

Як передбачено п.п.2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Суд зазначає, що заявник отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про додаткові види грошового забезпечення.

За призначенням, правовою суттю, умовами виплати цей платіж входить до складу місячного грошового забезпечення, що узгоджується із правовим висновком постанов Верховного Суду від 22.10.2019р. по справі №520/3505/19, від 16.05.2019р. по справі №826/11679/17.

Суд також зауважує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019р. у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.".

Інші правові висновки з цього питання на увагу суду не заслуговують, адже правові позиції Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України, що указано у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року справа № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року № 826/3398/17.

До того ж правовий висновок Верховного Суду з приводу включення щомісячної додаткової грошової винагороди до місячного грошового забезпечення військовослужбовця у цілях обчислення розміру та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні викладений і у постанові від 31.03.2021р. по справі №620/2878/20.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що національний закон України у сфері соціального та пенсійного забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України передбачає єдине поняття місячного грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Посилання владного суб"єкта на приписи підзаконних актів права (зокрема, і на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018р.) у даному конкретному випадку не заслуговують на увагу, позаяк призводять до тлумачення змісту норми національного закону у найбільш несприятливому для приватної особи контексті.

Тому, у відносинах з приводу визначення (обчислення) структури, розміру та складових елементів місячного грошового забезпечення військовослужбовців застосуванню підлягають норми закону.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що Університетом протиправно не включено до складу місячного грошового забезпечення заявника у цілях обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні такий платіж як щомісячна додаткова грошова винагорода.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк не довів правомірності власного управлінського волевиявлення з приводу обчислення розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця у цілях обчислення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування такого регулярного і постійного платежу як щомісячна додаткова грошова винагорода.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що факт порушення прав та інтересів заявника у публічно-правових відносинах знайшов своє підтвердження.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення змісту ст.13 Конвенції наведено у низці рішень Європейського суду з прав людини, зокрема: у рішенні від 29.06.2006р. по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні від 31.07.2003р. по справі "Дорани проти Ірландії" указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" визначено, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, адже протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Тому, з урахуванням запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права та визначеного ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне обтяжити владного суб`єкта обов`язком включити бажану заявником виплату до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас із цим, оскільки у спірних правовідносинах Університет не реалізовував владної управлінської функції з приводу обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням такого регулярного і постійного платежу як щомісячна додаткова грошова винагорода, будь-яких юридично значимих факторів не оцінював, суджень з приводу розміру виплати з урахуванням цього компоненту не викладав, то згідно з абз.2 ч.4 ст.245 КАС України відсутні підстави для обтяження владного суб"єкта обов"ком провести платіж у конкретній сумі.

Тому у цій частині позов належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), тому надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам позові і обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми для зв"ясування об`єктивної істини у справі.

З цих міркувань суд вважає, що вимоги на визнання протиправними дій і бездіяльності адміністративного органу не спрямовані на реальне відновлення порушеного суб`єктивного права заявника на отримання винагороди за службу у повному обсязі і тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.132-139, 143, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з приводу призначення, нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без включення до складу і розміру місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899.

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба включити до розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899, здійснивши виплату однією сумою частини одноразової грошової допомоги при звільненні у вигляді утвореної різниці.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.