Справа № 280/8630/20
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8630/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року

у справі №280/8630/20

за позовом ОСОБА_1

до Запорізького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро)

про визнання протиправною та скасування постанови від 17.11.2020р. ВП №63638740,-

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни від 17.11.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в виконавчому провадженні ВП №63638740 в сумі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки рішення він виконав добровільно, а отже державний виконавець не здійснював жодних дій щодо примусового виконання рішення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі № 280/8630/20 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізького районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.11.2020р. ВП №63638740 - відмовлено.

Судом встановлено, що державним виконавцем в межах виконання виконавчого листа, відкрито виконавче провадження про що складено відповідну постанову, також винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

Рішення суду мотивовано посиланням на ст. 27 Закону України № 1404-У111, яка містить вичерпний перелік підстав та умов за якими виконавчий збір не стягується. Суд зазначив, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виходячи з заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку , що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений законодавством, довів правомірність свого рішення і підстав для задоволення позову ОСОБА_2 на думку суду немає.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі № 280/8630/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що примусового виконання не відбулось, виконавцем не вчинено жодних дій з примусового виконання рішення крім прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, а отже відсутні підстави для його стягнення.

Розгляд справи призначено в режимі відеоконференції, ОСОБА_2 , надаючи пояснення по справі доводи апеляційної скарги підтримав, зазначив про добровільне виконання рішення суду, а саме звільнення приміщення протягом 10 наданих для виконання днів, просив скасувати постанову про стягнення виконавчого збору. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, направив повідомлення про розгляд справи без участі представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, 17 листопада 2020 року керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Запорізького районного ВДВС ГончаровоюЛ.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63638740 з примусового виконання виконавчого листа № 317/1541/17 (провадження №2/317/36/2019, виданого 10.11.2020 Запорізьким районним судом Запорізької області про усунення Долинській сільській раді Запорізького району Запорізької області перешкоди у здійсненні права власності щодо об`єкту нерухомого майна - будівлі дитячого садочку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з об`єкту нерухомості (будівлі дитячого садка Д), який входить до складу дитячого садочку в АДРЕСА_1 .

У резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2020 пунктом 2 також зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та пунктом 3 зазначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10000,00 грн.

У той самий день, відповідачем у межах виконавчого провадження ВП №63638837 винесено також постанову про стягнення з ОСОБА_1 (боржника) виконавчий збір у розмірі 10000,00 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 216,28 грн.

Вищевказані постанови разом з супровідним листом від 17.11.2020 №27960/5 направлені 18 листопада 2020 року на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням, про що свідчать копії фіскального чеку, Списку № 556 згрупованих поштових відправлень та поштового конверту.

У подальшому, 30 листопада 2020 року позивач звернувся до Запорізького районного ВДВС із заявою, в якій повідомив про добровільне виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19.04.2018 у справі №317/1541/17 провадження №2/317/36/2019.

Так, 01 грудня 2020 року головним державним Запорізького районного ВДВС Гончаровою Л.В. складений акт при примусовому виконані виконавчого листа № 317/1541/17 (провадження №2/317/36/2019, виданого 10.11.2020 Запорізьким районним судом Запорізької області, за змістом якого вбачається, що здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки виконання рішення боржником в строк зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження АСВП №63638740 де встановлено, що боржником звільнено приміщення від його майна, домашніх тварин та особистих речей, ключі передано представнику стягувача, проведено фотофіксацію.

Позивач, добровільно виконавши рішення суду, вважаючи постанову відповідача про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів доходить наступних висновків.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18.

З урахуванням позиції ОСОБА_1 , викладеної в апеляційній скарзі щодо добровільного виконання рішення суду, та відсутності конкретних дій виконавця, направлених на примусове виконання рішення, судова колегія вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки примусове виконання судового рішення розпочинається зі стадії відкриття виконавчого провадження, а ст. 27 Закону України № 1404-VIII містить вичерпний перелік підстав та умов за яких судовий збір не сплачується, то підстав для скасування стягнення виконавчого збору немає.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково, державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. В межах даної справи не встановлено дій відповідача, щодо фактичного виконання рішення суду, позивач виконав рішення добровільно.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції , враховуючи вищевикладені правові обґрунтування, вважає помилковим висновок суду першої інстанції у даній справі, що у відповідності до ст. 317 КАС України та аналізу матеріалів даної справи є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі № 280/8630/20 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. у справі № 280/8630/20 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни від 17.11.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в виконавчому провадженні ВП №63638740 в сумі 10000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) витрати на сплату судового збору в розмірі 1 261,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко