Справа № 240/2590/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/2590/21
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, які призвели до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячної доплати у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановленої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячну грошову доплату у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлену статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 17.07.2018 до винесення рішення у справі.
В обґрунтування позову вказує, що зареєстрований, проживає і працює в населеному пункті, який відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджених постановою КМУ №106 від 23 липня 1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено дію ст.39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом №987-VIII, однак відповідач на даний час зробити нарахування йому доплат за минулий період відмовляється, чим порушує його права.
Вважає дії відповідача протиправними.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 1 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справ, позивач має статус громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення 3 категорії (а.с.5), проживає в м.Коростень, Житомирська область, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.3) та працює з 11.05.2016 в КНП "Коростенська центральна районна лікарня" Ушомирської сільської ради на посаді лікаря дерматовенеролога (а.с.6-7).
Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом № 987-VIII.
Тому стаття 39 вказаного Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року має такий зміст:
«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення
Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати».
В іншій частині стаття 39 Закону №796-ХІІ діє у редакції Закону №987-VIII від 4 лютого 2016 року.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18.
Таким чином з 17.07.2018, відповідно до ст.39 Закону №796-ХІІ, позивач, громадянин, якій працює у зоні радіоактивного забруднення, має право на додаткове підвищення оплати праці на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до статей 15, 16 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці", статті 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється на підприємствах, в установах і організаціях, де вони працюють.
Доказів того, що КНП "Коростенська центральна районна лікарня" Ушомирської сільської ради надавало Управлінню праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області документи про донарахування позивачу підвищення до зарплати, як особі, яка працює на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суду не надано.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не мав законних підстав нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до оплати праці, як особі, яка проживає на територіях радіоактивного забруднення, у розмірі, встановленому ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін