Справа № 521/16487/19
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (вул.Косовського,2, м.Одеса, 65000) про скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради і за результатом якого позивач просить:

скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.06.2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь від Департаменту надання адміністративних послуг, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що їй протиправно відмовили в реєстрації в садовому будинку оскільки згідно висновку №16-14, що складений 24.03.2014 року ТОВ «Интер-Консалт-Плюс» садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 відповідає будівельним, санітарним, пожежним нормам та правилам, вимогам ДБН та є придатним для проживання (експлуатації). Крім того даний факт підтверджено Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду у справа № 522/1477/17. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки, ними виконано усі вимоги чинного законодавства та звернувся до суду

Ухвалою суду 04.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року було вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому засіданні у справі №521/16487/19 призначене на 23 січня 2020 року продовжено підготовче провадження по справі на тридцять днів, судом оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13 лютого 2020 року до 10.00 год.

Ухвалою суду від 19.02.2020р. закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду 24 березня 2020 року о 12 годині 30 хвилин за участю сторін. Зупинено провадження по адміністративній справі №521/16487/19 до дати призначення судового засідання, а саме до 24.03.2020 року.

У судове засідання по справі 521/16487/19 призначене на 24 березня 2020 року на 12:30 oсоби, які беруть участь у справі не з`явились. Судом продовжено зупинення провадження по справі. Про дату та час судового засідання сторін буде повідомлено додаткового після закінчення карантину.

В судовому засіданні у справі №521/16487/19 призначеному на 29 вересня 2020 року клопотання представника позивача задоволено - надано час ознайомитись з додатковими поясненнями по справі, продовжено зупинення провадження по справі до 08 жовтня 2020 року до 12.30 год.

Ухвалою суду від 08.10.2020р. закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду « 04» листопада 2020 року о « 11» годині « 00» хвилин за участю сторін.

У судове засідання по справі 521/16487/19 призначене на 04 грудня 2020 року на 11:00 oсоби, які беруть участь у справі не з`явились. Згідно Рішення зборів суддів та Розпорядження Голови Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року та від 21 жовтня 2020 року введений особливий порядок роботи суду, який виключає можливість проведення судових засідань за участю учасників справи, окрім виборчих справ, таким чином відкладено проведення судового засідання на 18 грудня 2020 року на 11.00 год.

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року зупинено провадження по справі №521/16487/19 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

В судовому засіданні у справі №521/16487/19 оголошено перерву в судовому засіданні до 17 березня 2021 року до 12.30 год.

В судовому засіданні у справі №521/16487/19 призначеному на 17 березня 2021 року клопотання представника відповідача задоволено - надано час ознайомитись з письмовими доказами по справі, суд зобов`язав представника позивача надати до суду докази реєстрації родича позивача.

В судовому засіданні у справі №521/16487/19 призначеному на 29 березня 2021 року вирішено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні, рішення по справі буде прийнято 06 квітня 2021 року.

28.11.2019 року (вх.№44734/19) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що для отримання вказаної адміністративної послуги ОСОБА_1 подала пакет документів, який містив, в якості документів, що підтверджують право на на проживання в житлі: свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 від 30.01.2012 року серія САЕ №572449, довідку з адресного бюро м. Одеси від 01,10.2014 року № 56686/2, копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2017 року по справі №522/1477/17 та копію Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року по справі № 522/1477/17. Однак, після дослідження документів, наданих суб`єктом звернення для отримання вказаної адміністративної послуги, та перевірки інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, адміністратором встановлено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , є садовим будинком, з господарськими будівлями та не відноситься до об`єктів житлової нерухомості. Таким чином, адміністратор Департаменту, керуючись пунктом 11 Правил, правомірно відмовив ОСОБА_3 у наданні адміністративної послуги із реєстрації місця проживання за вказаною адресою, у зв`язку з тим, що особа не подала необхідних документів або інформації (відсутні документи, що підтверджують право на проживання у житлі), що зазначено у заяві про реєстрацію місця проживання від 07.06.2019р. (копія заяви наявна в матеріалах справи). Відповідач зазначає, що відмова в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 здійснена у відповідності до вимог діючого законодавства та є обґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 07.06.2019 року звернусь до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з метою отримання адміністративних послуг зі зняття з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_4 та наступної реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

До заяви ОСОБА_1 подано пакет документів, який містив, в якості документів, що підтверджують право на проживання в житлі: свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 від 30.01.2012 року серія САЕ №572449, довідку з адресного бюро м. Одеси від 01,10.2014 року № 56686/2, копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2017 року по справі №522/1477/17 та копію Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року по справі № 522/1477/17.

Як зазначає відповідач, 07.06.2019 року Адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради було здійснено зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

Проте Адміністратор Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, керуючись пунктом 11 Правил, відмовив ОСОБА_3 у наданні адміністративної послуги із реєстрації місця проживання за вказаною адресою, у зв`язку з тим, що особа не подала необхідних документів або інформації (відсутні документи, що підтверджують право на проживання у житлі), що зазначено у заяві про реєстрацію місця проживання від 07.06.2019р.

Позивач вважає відмову протиправною та звернулась до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року, що ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі Закон №1382-IV) встановлено, що свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною 1 ст.6 Закону №1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Пунктами 4, 8 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (надалі Правила реєстрації) встановлено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

За правилами, установленими частинами 3, 8 статті 6 Закону №1382-IV для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником садового будинку з господарськими будівлями , який розташований за адресою: АДРЕСА_5 .).

ОСОБА_1 07.06.2019 року звернусь до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з метою отримання адміністративних послуг зі зняття з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_4 та наступної реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

До заяви ОСОБА_1 подано пакет документів, який містив, в якості документів, що підтверджують право на проживання в житлі: свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 від 30.01.2012 року серія САЕ №572449, довідку з адресного бюро м. Одеси від 01,10.2014 року № 56686/2, копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2017 року по справі №522/1477/17 та копію Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року по справі № 522/1477/17.

В заяві міститься згода ОСОБА_2 на реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 18 Правил реєстрації уточнено форми документів, перелік яких визначений частиною 3 статті 6 Закону №1382-IV. Так документами, які підтверджують право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Згідно пункту 19 Правил реєстрації, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Статтею 9-1 Закону №1382-IV та пунктом 11 Правил реєстрації визначено вичерпний перелік підстав для відмови органом реєстрації в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання. Такими підставами є: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Суд зазначає, що підставою відмови в реєстрації місця проживання, було те, що будинок, у якому позивач виявив бажання зареєструвати своє місце проживання, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , є садовим. . З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Поняття житла закріплено в ст.379 Цивільного кодексу України, якою зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Аналіз вищенаведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.

Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Отже, для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них.

Як встановлено судом, згідно висновку №16-14, що складений 24.03.2014 року ТОВ «Интер-Консалт-Плюс» садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 відповідає будівельним, санітарним, пожежним нормам та правилам, вимогам ДБН та є придатним для проживання (експлуатації).

Також, суд звертає увагу, що стаття 6 Закону №1382-IV та пункт 18 Правил реєстрації встановлюють вичерпний перелік документів, які необхідно подати для здійснення реєстрації місця проживання особи, однак в ньому відсутнє рішення про переведення садового будинку у жилий. Статтею 9-1 Закону № 1382-IV та пунктом 11 Правил реєстрації визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання, проте цим переліком не передбачено права відмовляти у здійсненні реєстрації через те, що будинок не є житловим. Відповідно до Житлового кодексу садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Вищевказане кореспондується із правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 31 березня 2020 року у справі №826/12955/18.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02 вересня 2014 № 1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків». Відповідно до цієї правової норми громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В той же час, суд зазначає, що переведення садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки є правом, а не обов`язком власника будинку, що не виключає можливості проживання в такому будинку.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі №183/4661/16 (2-а/183/10/17), від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/4673/18.

Також судом встановлено, що 25.09.2015 року Одеським адміністративним окружним судом (справа № 815/2752/15/15415/15) було винесено рішення про скасування рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеської області, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

29.12.2015 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .).

27 вересня 2017 р,. м. Одеса Одеським апеляційним адміністративним судом (Справа № 522/1477/17), було визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту надання адміністративних послуг, викладене у листі від 20.09.2016 року №93/01-02-19 щодо відмови в реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 .).

Наведені представником відповідача доводи щодо неможливості реєстрації позивача спростовані наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому, відповідно до положень ч.4 ст.78 КАС України, суд застосовує висновки суду по вказаним справам до спірних правовідносин.

Окрім того, заперечення представника позивача щодо неможливості реєстрації позивача в наведеному будинку через наявність у нього статусу садового будинку та необхідності вчинення перед цим дій зі зміни його правового статусу на житловий будинок суд не приймає до уваги, оскільки позивач не є співвласником вказаного будинку, вона проживає в будинку на правах члена родини, а вказані дії знаходяться в компетенції лише власників будинку (залежать тільки від їхньої волі), що унеможливлює реалізацію права позивача на реєстрацію місця свого фактичного проживання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо позовної заяви про зобов`язання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи публічно-правовий спір у межах спірних правовідносин, адміністративний суд перевіряє оскаржуване рішення відповідача на предмет його відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а у разі встановлення протиправності такого рішення, з метою ефективного захисту прав або законних інтересів фізичних осіб, юридичних осіб зобов`язує відповідача вчинити дії, які випливають з імперативних правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи предмет спору та обставини цієї справи, суд вважає, що ефективним засобом правового захисту прав позивача у спірних правовідносинах, є саме зобов`язання відповідача зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (вул.Косовського,2, м.Одеса, 65000) про скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, щодо відмови в реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради (вул.Косовського,2, м.Одеса, 65000, ) зареєструвати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (вул.Косовського,2, м.Одеса, 65000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.
Суддя К.С. Єфіменко