Справа № 160/11629/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії - з 20.07.2020.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою призначення пенсії за віком. У відповідь на своє звернення позивач отримала від відповідача лист про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Одночасно повідомляється про те, що до стажу не враховано періоди роботи з 17.08.1979 по 15.10.1991, 16.10.1991 по 01.05.1993 через неможливість прочитати назву підприємства на печатці при звільненні; період з 02.05.1993-11.02.1997 через відсутність на печатці при звільненні коду підприємства; період з 11.02.1997 по 01.06.1998 через відсутність посилання на статтю КЗпП при звільненні.
Позивач зазначає, що її трудова книжка оформлена належним чином і містить всі необхідні записи про займану посаду та період виконуваної роботи, про назви підприємств, печатки, тощо. Всі записи читабельні.
Позивач наголошує, що працівник не відповідає за дотримання підприємством вимог законодавства, та не може з цих підстав бути позбавлений права на пенсію. Надавати будь-які уточнюючі довідки з підприємств не має а ні підстав, а ні можливості, оскільки підприємства та архіви перебувають в м. Донецьку на тимчасово окупованій території, що не контролюється українською владою.
Ухвалою суду від 28.09.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали позивач надав уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 27.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання і відкрито провадження у справі.
Відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи:
- 17.08.1979 по 15.10.1991, 16.10.1991 по 01.05.1993 - неможливо прочитати назву підприємства на печатці при звільненні, що є порушенням Інструкції від 20.06.1974 № 162 «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях»;
- 02.05.1993-11.02.1997 - на печатці при звільненні відсутній код підприємства, що є порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України»;
- 11.02.1997 по 01.06.1998 - відсутнє посилання на статтю КЗпП при звільненні.
До страхового стажу за період підприємницької діяльності з січня 2002 по 31.03.2013 зараховано не повні місяці, а пропорційно сумі сплачених страхових внесків у відповідності до приписів ст.24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон № 1058-IV). З 2013 по дату закриття підприємницької діяльності дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку відсутні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула 60-тирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією її паспорту.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , якою визначено трудовий шлях останньої.
Згідно записів трудової книжки та з урахуванням періоду здійснення підприємницької діяльності, загальний стаж ОСОБА_1 станом на день звернення (20.07.2020) з заявою про призначення пенсії становив 31 рік. Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV позивач має право на призначення пенсії за віком як особа, яка досягла 59 років 6 місяців за наявності страхового стажу не менше 27 років.
20.07.2020 позивач звернулася за місцем свого фактичного проживання в м.Марганці Дніпропетровської області до відділу призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV .
Відповідач у своєму рішенні зазначив, що до стажу роботи не враховані періоди:
- 17.08.1979 по 15.10.1991, 16.10.1991 по 01.05.1993 - неможливо прочитати назву підприємства на печатці при звільненні, що є порушенням Інструкції від 20.06.1974 № 162 «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях»;
- 02.05.1993-11.02.1997 - на печатці при звільненні відсутній код підприємства, що є порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України»;
- 11.02.1997 по 01.06.1998 - відсутнє посилання на статтю КЗпП при звільненні.
До страхового стажу за період підприємницької діяльності з січня 2002 по 31.03.2013 зараховано не повні місяці, а пропорційно сумі сплачених страхових внесків, так як з 2013 по дату закриття підприємницької діяльності (04.02.2015) дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку відсутні.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.24 цього Закону, страховий стаж (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відтак, страховий стаж набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно до абзаців 1,2 ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2020 по 31.12.2020 не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 2 цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 59 років і 6 місяців - які народилися після 1 жовтня 1960 р. по 31 березня 1961 р.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.62 Закону від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1ст.48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також тих випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, щодо незарахування до загального трудового стажу періодів роботи з 17.08.1979 по 15.10.1991, 16.10.1991 по 01.05.1993 через неможливість прочитати назву підприємства на печатці при звільненні; періоду з 02.05.1993-11.02.1997 через відсутність на печатці при звільненні коду підприємства; періоду з 11.02.1997 по 01.06.1998 через відсутність посилання на статтю КЗпП при звільненні, суд зазначає наступне. Всього спірним періодом трудового стажу, який позивач вважає підлягає зарахуванню складає 18 років 9 місяців 16 днів.
Вбачається, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. Спірні записи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17, провадження № К/9901/768/17. Визначена позиція кореспондується з нормами Порядку №637, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У відсутності посилання у трудовій книжці позивача на статтю КЗпП при звільненні суд вбачає технічну помилку. Але разом з тим, вказана технічна помилка не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Суд наголошує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників». За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії не врахував, що недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, позивач відповідно до чинного законодавства, не несе відповідальність за недотримання порядку ведення трудової книжки. А це означає, що порушення установленого порядку, допущенного відповідальними особами щодо ведення трудової книжки позивача, не повинні впливати на його особисті права.
Обставина відсутності на печатці підприємства ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності також не робить документи, що засвідчені нею, неправдивими.
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.02.2018 у справі №275/615/17, де зазначено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність коду ОКПОУ (ЄДРПОУ) на відбитку печатки на трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29.06.2010 № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду у зв`язку з порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» суд зазначає наступне.
Згідно п.6 даної Постанови, підприємствам та організаціям, що не були внесені до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України і згідно з Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України підлягають включенню до останнього, а також суб`єктам господарської діяльності, в реєстраційних даних яких сталися зміни, подати до 31.03.1996 відповідним органам державної статистики документи, необхідні для включення до реєстру або внесення змін до нього.
Недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на пенсію.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.08.1979 по 15.10.1991, з 16.10.1991 по 01.05.1993, з 02.05.1993 до 11.02.1997, з 11.02.1997 по 01.06.1998.
Таким чином, трудовий (страховий) стаж позивача додаткового для врахування при призначенні пенсії за віком до визнаного відповідачем у 14 років 07 місяців та 04 дні підлягає збільшенню на 18 років 9 місяців 16 днів.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, позивачу підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Дніпропетровській області в сумі 840грн.80коп.
Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 КАС України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним рішення Відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення за призначенням пенсії - з 20.07.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова