Справа № 400/1801/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 р. № 400/1801/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Океанівська, 1-а, м. Миколаїв, 54052

про:зняття арешту з усього рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі то тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі по тексту - Відповідач, ВДВС) з позовом про зняття арешту з усього рухомого майна Позивача, накладеного 24.05.2017 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в межах виконавчого поважання ВП № .05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ( ОСОБА_1 ) та оголошення заборони на його відчуження, але після закриття виконавчого провадження (15.06.2017 року) державний виконавець не зняв арешт із майна позивача, про що останній дізнався випадково й лише тепер звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Позивач просить суд зняти арешт з усього рухомого майна, накладеного 24.05.2017 року.

Ухвалою від 24.03.2021 року Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.03.2021 року від Відповідача на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву, де Відповідач заперечував проти позову, та зазначив, що підстав для зняття арешту з майна боржника у Відповідача не має, оскільки виконавче провадження закінчено з підстав п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Саме ВП № 49337585 знищено через сплив строку зберігання. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Сторони надали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З`ясував позиції сторін, дослідив докази, що містяться у справі, встановивши всі фактичні обставини справи, судом встановлено:

У 2017 року на виконанні Відповідача перебувало виконавче провадження ВП № 49337585.

У межах проведення виконавчих дій по цьому ВП № 49337585 державним виконавцем 24.05.2017 року винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, про що зроблений відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 16281938.

15.06.2017 року Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавчий документ повернуто стягувачеві через відсутність майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»). Питання про зняття арешту з майна боржника державним виконавцем не вирішувалося, про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивач звертався до Відповідача з відповідними заявами про зняття арешту, але отримав відмову, яка вмотивована тим, що виконавче провадження знищено через сплив терміну зберігання, а під час закінчення виконавчого провадження арешт з майна боржника не був знятий через те, що підставами закінчення ВП став п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Інших підстав Відповідач ні у відмові Позивачеві, ні у Відзиві на позовну заяву не зазначає.

При вирішенням даного спору по суті суд вважає за необхідне користуватися нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, а саме: ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017 року, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час завершення виконавчого провадження та винесення відповідної постанови (15.06.2017 року).

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства є саме захист порушеного права.

Сторони не заперечують, що ВП № 49337585 закінчено з підстав п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»: «у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними». Та виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Частиною 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» законодавцем наведені наслідки повернення виконавчого документа стягувачеві. Так, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Суд приходитись до висновку, що обов`язком державного виконавця під час винесення постанови про повернення виконавчого документа було вирішення питання щодо накладеного ним арешту на майно боржника постановою «Про арешт майна боржника» від 24.05.2017 року, що й було правомірно зроблено державним виконавцем - постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження не була скасована, як це й передбачено ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 49337585 та повернення виконавчого документа стягувачу від 15.06.2017 року державний виконавець діяв правомірно, у межах та в спосіб, визначений законом.

Суд критично оцінює доводи Позивача про те, що стягувач по ВП № 49337585 ОСОБА_2 не скористався своїм правом та не звертався повторно до ДВС із виконавчим документом про примусове виконання, строк звернення виконавчого документа три роки сплив, а відтак, арешт повинен бути знятий у судовому порядку.

Суд зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено право суду знімати арешт. Повноваження щодо накладення та знімання арештів у межах здійснення виконавчих дій належить виключно органам державної виконавчої служби, а саме: процесуальним особам, визначеним відповідно положень ЗУ «Про виконавче провадження», це є дискреційні повноваження.

Частиною 245 КАС України законодавцем визначено повноваження суду при вирішенні адміністративної справи по суті.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України при вирішенні справи про щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони в межах та у спосіб, визначений Законом.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадках, які не перелічені в попередніх частинах ст. 59, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу вищезазначених норм права суд приходить до висновку, що зняття арешту з майна боржника в судовому порядку можливо лише за умови встановлення судом під час розгляду справи протиправності дій державного виконавця щодо накладення такого арешту та/або визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту.

У даному випадку, судом встановлено правомірність дій державного виконавця щодо не зняття арешту з майна Позивача при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення ВП № 49337585 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» 15.06.2017 року, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Окрім того, суд звертає увагу Позивача, що відповідно до відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна термін дії накладеного державним виконавцем обтяження спливає 24.05.2022 року, про що міститься відповідний запис.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Так, виходячи з фактичних обставин справи, судом встановлено, що майнові права Позивача не порушені державним виконавцем при винесенні Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та закінчення ВП № 49337585, а відтак, позовні вимоги не належать задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Корабельного районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Океанівська, 1-А, м. Миколаїв, 54052, ідентифікаційний код 34993136) про зняття арешту з усього рухомого майна, накладеного 24.05.2017 року, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05.04.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська