Справа № 200/2084/21-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 р. Справа№200/2084/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком. Просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 0582-04-8/1923 від 11 лютого 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком; 2) зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року на Малому приватному підприємстві «Ірис», з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року на шахті ім. Румянцева ДП «Артемвугілля»; 3) зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року на шахті Н.А. Ізотова , з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року на шахті ім. Гагаріна ДП «Артемвугілля», з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в ТОВ «Будівельні системи», з 10.02.2014 року по 30.11.2014 року на шахті ім. Румянцева ДП «Артемвугілля»; 4) зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.02.2014 року № 474.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 0582-04-8/1923 від 11.02.2021 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком, оскільки йому не зараховано до загального та пільгового стажу роботи періоди роботи з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року на Малому приватному підприємстві «Ірис», тому що запис зроблений з порушенням п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110), а саме: виправлення в даті звільнення з роботи, до надання підтверджуючої довідки або у порядку, визначеному Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1; період роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року на шахті Н.А. Ізотова не зараховано до пільгового стажу, згідно Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 за відсутності рішення комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області про підтвердження пільгового стажу роботи; період роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року в ВП ДП «Горлівська виконавча дирекція з ліквідації шахт» не зарахованого до пільгового стажу, оскільки неможливо провести перевірку достовірності документів та підстав їх видачі, у зв`язку із тим, що первинні документи знаходяться на тимчасові окупованій території у Донецькій області; період роботи з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року на шахті ім. Ю.А. Гагаріна ДП «Артемвугілля» не зараховано до пільгового стажу, оскільки немає документів про підтвердження пільгового стажу та атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в СОВ «Будівельні системи» не зараховано до пільгового стажу, оскільки за наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за відсутності відомостей щодо атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи на Шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 10.02.2014 року по 03.05.2017 року не зараховано до пільгового стажу, оскільки за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за відсутності відомостей щодо атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи на шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року не зараховані до страхового стажу, оскільки за цей період не сплачені страхові внески; період роботи на шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 01.12.2014 року по 03.05.2017 року не зараховані до страхового стажу, оскільки за даний період відсутнє нарахування заробітної плати та не сплачені страхові внески.

Отже, позивач вважає що його права були порушенні таким рішенням відповідача, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

26 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

22 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що рішення № 0582-04-8/1923 від 11.02.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 є правомірним та обґрунтованим, адже згідно наданих ОСОБА_1 документів його страховий стаж складає 21 рік 01 місяць 22 дні, а пільговий стаж відсутній. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені заявлених позовних вимогах.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 . Проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 0582-04-8/1923 від 11 лютого 2021 року, позивачу було відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку із недостатністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи. Відповідачем вказаним рішення не зараховано до загального та пільгового стажу роботи періоди роботи з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року на Малому приватному підприємстві «Ірис», тому що запис зроблений з порушенням п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110), а саме: виправлення в даті звільнення з роботи, до надання підтверджуючої довідки або у порядку, визначеному Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1; період роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року на шахті Н.А. Ізотова не зараховано до пільгового стажу, згідно Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 за відсутності рішення комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області про підтвердження пільгового стажу роботи; період роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року в ВП ДП «Горлівська виконавча дирекція з ліквідації шахт» не зарахованого до пільгового стажу, оскільки неможливо провести перевірку достовірності документів та підстав їх видачі, у зв`язку із тим, що первинні документи знаходяться на тимчасові окупованій території у Донецькій області; період роботи з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року на шахті ім. Ю.А. Гагаріна ДП «Артемвугілля» не зараховано до пільгового стажу, оскільки немає документів про підтвердження пільгового стажу та атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в СОВ «Будівельні системи» не зараховано до пільгового стажу, оскільки за наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за відсутності відомостей щодо атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи на Шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 10.02.2014 року по 03.05.2017 року не зараховано до пільгового стажу, оскільки за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за відсутності відомостей щодо атестації робочих місць по зазначеному підприємству; період роботи на шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року не зараховані до страхового стажу, оскільки за цей період не сплачені страхові внески; період роботи на шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» з 01.12.2014 року по 03.05.2017 року не зараховані до страхового стажу, оскільки за даний період відсутнє нарахування заробітної плати та не сплачені страхові внески.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність відповідача у прийнятті рішення про відмову у призначені пенсії позивачу у зв`язку із не зарахуванням окремих періодів його роботи.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону № 1058-ІV).

У розумінні приписів статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Підприємство страхувальник, а позивач застрахована особа.

Приписами частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, трудовий стаж стає страховим виключно за умови сплати страхових внесків.

У даному випадку обов`язок їх утримання і сплати покладався на Підприємство, що встановлено приписами частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Згідно п. 18 вказаного Порядку за відсутності документів, про наявний стаж роботи і неможливістю одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, які зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань неменше двох свідків, які знають заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як вбачається з трудової книжки позивача № НОМЕР_3 , дата її заповнення 05.09.1985 року.

Відповідно до записів вказаної трудової книжки ОСОБА_1 працював з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року гірничоробочим з повним днем під землею на Шахті ім. Н.А. Ізотова (записи у трудовій книжці №№ 4,5,6); з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року працював на шахті ім. Н.А. Ізотова (записи у трудовій книжці №№ 8,9); з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року позивач працював на МПП «Ірис» (записи у трудовій книжці №№ 11,12); з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року позивач працював на шахті ім. Гагаріна ДП «Артемвугілля» підземним гірничоробочим із повним днем під землею (записи у трудовій книжці №№ 17,18); з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року позивач працював в ТОВ «Будівельні системи» підземним прохідником із повним робочим днем в шахті (записи у трудовій книжці №№ 19,20); з 10.02.2014 року по 03.05.2017 року позивач працював на шахті ім. Румянцева ДП «Артемвугілля» гірничоробочим підземним 2 розряду з повним робочим днем у шахті (записи у трудовій книжці №№ 21,22).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску в періоди роботи позивача з 01.07.2014 року по 03.05.2017 року було покладено саме на Шахту ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля», яке здійснило нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Крім того суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання Шахтою ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Згідно форми ОК-5 в період з липня 2014 року по травень 2017 року, позивачу нараховувалась заробітна плата, але не сплачувались страхові внески, отже суд приходить висновку, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

Отже, період роботи позивача з 01.07.2014 року по 03.05.2017 року на Шахті ім. К.А. Румянцева ДП «Артемвугілля» повинен бути зарахований до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи на МПП «Ірис» з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року, суд зазначає, що позивач, як фізична особа та найманий працівник не може відповідати за заповнення своєї трудової книжки посадовими особами підприємства на яком він працював, а отже зазначений період роботи повинен бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування відповідачем до вільгого стажу роботи ОСОБА_1 з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в СОВ «Будівельні системи» та з 10.02.2014 року по 03.05.2017 року на Шахті ім. К.А. Румянцева, у зв`язку із відсутністю відомостей щодо атестації робочих місць по зазначеним підприємства, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд звертає увагу, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а. При цьому Верховний суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Отже, посадові особи відповідача відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні до його пільгового стажу періоду роботи з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в СОВ «Будівельні системи» та з 10.02.2014 року по 03.05.2017 року на Шахті ім. К.А. Румянцева діяли із порушенням чинного законодавства.

В той же, час суд зазначає, що у відповідності до положень пункту 20 Порядку № 637 підставою для надання уточнюючої довідки є відсутність у трудовій книжці особи відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, разом з цим, відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах не надав оцінки відомостям наявним у трудовій книжці позивача та не зазначив які саме відомості не містить трудова книжка позивача, та які мають бути підтверджені уточнюючою довідкою.

При таких обставинах суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу період роботи позивача з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року на шахті ім. Ю.А. Гагаріна ДП «Артемвугілля».

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періоди його роботи на шахті ім. Ізотова з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року та з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року, у зв`язку із тим, що первинні документи знаходяться на тимчасово окупованій території у Донецькій області, суд зазначає наступне.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини та підстави винесення оскаржуваного рішення визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Як вже було зазначено судом вище, періоди роботи позивача на шахті ім. Ізотова з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року та з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року підтверджуються відповідними записами в його трудовій книжці.

За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем легітимної на той час влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до діючого на той час законодавства

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Враховуючи викладене, за даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за неможливість проведення ним перевірки відомостей трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періоду роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - зарахування стажу, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірних періодів до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Аналогічні висновки викладено в постановах Першого ААС у справі № 360/4366/19 від 22 січня 2020 року, у справі № 360/4452/19, у справі № 200/11405/19-а.

Суд також наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Тож, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019 року.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду із даним позовом сплатив судовий збір у розмір 908,00 грн. (квитанція № 40 від 17.02.2021 року).

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) № 0582-04-8/1923 від 11 лютого 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за віком.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди його роботи з 01.10.1994 року по 30.11.1995 року на Малому приватному підприємстві «Ірис», з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року на шахті ім. Румянцева ДП «Артемвугілля».

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи з 22.08.1988 року по 30.09.1991 року, з 01.06.1992 року по 30.06.1994 року на шахті Н.А. Ізотова , з 29.11.1999 року по 04.07.2000 року на шахті ім. Гагаріна ДП «Артемвугілля», з 01.03.2002 року по 22.06.2004 року в ТОВ «Будівельні системи», з 10.02.2014 року по 30.11.2014 року на шахті ім. Румянцева ДП «Артемвугілля».

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 08.02.2014 року № 474.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко