Справа № 280/439/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 280/439/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року (суддя Лазаренко М.С., повний текст рішення складено 24.11.2020) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 26.12.2019 № 327 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на службі в поліції - на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та оперативних розробок Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 26.12.2019 № 327 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції». Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 27 грудня 2019 року. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2019 року по 11 листопада 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум під час звільнення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 885 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» поряд з іншими було скасовано посаду оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

ОСОБА_1 25.10.2019 було попереджено про наступне звільнення у зв`язку з організаційно-штатними змінами, введеними наказом Національної поліції України від 03.09.2019 № 885, надано довідку щодо відсутності вакантних посад в Запорізькому управлінні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у період з 18.10.2019 по 25.10.2019 та запропоновано перелік вакантних посад оперуповноважених відділу моніторингу та зонального контролю у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки станом на 25.10.2019.

Позивачем 19.12.2019 було подано на ім`я начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України рапорт про згоду на переведення на запропоновану посаду оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Проте згідно з наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 26.12.2019 № 327 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України звільнено з 26 грудня 2019 року зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Оскаржуючи наведений наказ про звільнення, позивач зазначає, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства, оскільки з моменту попередження про звільнення йому не було запропоновано всі вакантні посади у територіальних підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, а також не враховано його переважне права на залишення на роботі.

Відповідач, в свою чергу, з доводами ОСОБА_1 не погоджується, зазначає, що Департаментом в повній мірі були дотримані вимоги чинного законодавства, на момент подання позивачем рапорту раніше запропоновані посади перестали бути вакантними, і у відповідача відсутній обов`язок пропонувати всі вакантні посади у підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, оскільки відповідач є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, а тому може пропонувати лише вакантні посади, які входять до його структурної та штатної чисельності.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного наказу та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Вказана норма є спеціальною по відношенню до ст. 49-2 КЗпПУ, на яку посилається апелянт, підлягає застосуванню до спірних правовідносин та прямо спростовує доводи останнього про відсутність у відповідача обов`язку пропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади у підрозділах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Судом першої інстанції встановлено, судом апеляційної інстанції перевірено, що під час попередження ОСОБА_1 про можливе наступне звільнення йому було запропоновано лише вакантні посади оперуповноваженого ВМЗК: Київського обласного управління, Одеського управління, Сумського управління, Чернівецького управління.

Протягом наступних двох місяців позивачеві не було запропоновано жодну іншу вакантну посаду в органах Національної поліції України, тоді як судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення ОСОБА_1 такі посади були наявні.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що аналіз наведених норм Закону України «Про національну поліцію» дає можливість дійти висновку, що обов`язок по працевлаштуванню працівника в разі реорганізації органу (установи) покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які існували на день звільнення.

Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач не виконав покладеного законом обов`язку з вжиття вичерпних заходів щодо можливого працевлаштування працівника, посада якого підлягала вивільненню.

При цьому не можуть бути прийняті до уваги, як обґрунтовані, доводи апелянта, що позивачеві направлялися лист та повідомлення про необхідність з`явитися до Департаменту для вирішення питання щодо переведення на іншу вакантну посаду, оскільки, по-перше, позивачем належними доказами, які містяться у матеріалах справи, доведено не отримання відповідного листа, по-друге, смс-повідомлення було отримано позивачем за один день до призначеної дати і у цей період позивач перебував на лікарняному, по-третє, неявка позивача у призначену дату до Департаменту не звільняла відповідача від обов`язку запропоновути ОСОБА_1 вакантні посади в іншій спосіб, аніж безпосередньо у приміщенні Департаменту.

Прийняття відповідачем наказу про звільнення з порушенням законодавчо встановленої процедури є підставою для його скасування.

Належним способом поновлення порушеного права позивача у цьому випадку є поновлення останнього на посаді, з якої його було звільнено, із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим суд апеляційної інстанції констатує, що судом першої інстанції при вирішенні спору в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, були порушені норми матеріального права, адже згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Тобто, закон вимагає визначити суму середнього заробітку, яка підлягає виплаті, що не було здійснено судом першої інстанції.

Усуваючи вказаний недолік судового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, якою визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем надано довідку від 10.03.2021 № 26 про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.10.2019 по 30.11.2019, яку суд застосовує для обрахунку належних до виплати сум.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимушений прогул ОСОБА_1 мав місце з 27 грудня 2019 року по 11 листопада 2020 року, що складає 219 робочих днів, які мають множитися на середньоденний заробіток.

Середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 відповідно до довідки № 26 склало 286,89 грн., а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу останнього складає 62828,91 грн.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Натомість рішення суду першої інстанції підлягає зміні як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в окремій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року в адміністративній справі № 280/439/20 змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2019 року по 11 листопада 2020 року у розмірі 62828 (шістдесят дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 91 коп.».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 06 квітня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 квітня 2021 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова