Справа № 380/1237/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1237/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить :

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017 від 02.09.2019 винесені Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 12.01.2020 року отримав лист ГУ ДПС у Львівській області, до якого було додано спірні податкові повідомлення рішення, відповідно до яких за період з 2016 по 2018 року визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості.

Як вбачається із оскаржуваних ППР і листа ГУ ДПС у Львівській області від 09.12.2019 року були сформовані на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за період набуття їх позивачем на праві власності з 2016 рік, а саме:

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля - ремонтна майстерня (автопарку) поз.9) загальною площею 337, 2м2 за адресою АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля - зерносклад; № 2 поз.2) загальною площею 1265, 5м2 за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля - зерносклад; № 1 поз.8) загальною площею 1333, 2м2 за адресою : АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля автомобільна вага, поз.1) загальною площею 63,4м2 за адресою : АДРЕСА_1 , дата реєстрації 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля - зерносклад; № 3 поз.4) загальною площею 253, 6м2 за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля автозапчастин (автопарку), поз. 10) загальною площею 65, 6м2 за адресою: АДРЕСА_1 , да реєстрації - 22.07.2016 р.

- реєстраційний номер об`єкту 48 (нежитлова будівля - під навіс(воросушка), поз.7) загальною площею 65, 6м2 за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 22.07.2016 р.

Тобто на нерухоме майно яке відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, відноситься до будівель і споруд призначених безпосередньо для використання у сільськогосподарській діяльності, чого відповідач ніколи заперечував, а лише виходив з того, що як фізична особа позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, що використовує вказані будівлі своїй сільськогосподарській діяльності, а відтак не звільнений від сплати цього податку, оскільки на думку відповідача такими виробниками можуть були юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин був та продовжує бути засновником та керівником фермерського господарства "Бонсай", яке зареєстроване в с. Карів, Сокальського р-ну, Львівської області, та здійснює свою фактичну діяльність та території цієї сільської ради, де і знаходяться вищевказані об`єкти нерухомого майна сільськогосподарського призначення, на яке йому нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Про те, що названі об`єкти використовувалися і використовуються ФГ "Бонсай" саме в цілях сільськогосподарського товаровиробництва, підтверджується довідкою виданою Карівською сільською радою № 013/6/2020 від 16.03.2020 року, та те, що вказані об`єкти були придбані у ФГ "ЗАХІД -АГРО", яке використовувало його також виключно за сільськогосподарським призначенням з 2004 по 2016 і в свою чергу придбало їх, як розподілене майно колгоспу у пайовиків, як цілісний майновий комплекс (склад запчастин, автопарк, зерносклади 1, 2, 3, 4 і вагова) розташовані на території Карівської сільської ради, за адресою АДРЕСА_1 на земляхсільськогосподарського призначення.

Позивач як фізична особа не є платником податку на вказане нерухоме майно відмінне від земельної ділянки яке призначене для сільськогосподарського товаровиробництва і фактичне, використовувалось з такою метою, а відтак на нього розповсюджувалася пільга передбачена пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якої не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників.

Крім того позивач зазначає, що рішенням Карівської сільської ради №452 від 08.07.2015 встановлено, що з 01 січня 2016 року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затверджено Положення про порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, перелік юридичних осіб, які звільнені від сплати податку. Однак з вказаного рішення не вбачається, яка відсоткова ставка була визначена сільською радою по цьому податку. Проте, навіть якщо ставка податку таки була визначена, то навіть з врахуванням такої ставки податку за 1 м2 в якомусь розмірі та площі вказаного вище об`єкта нерухомого майна, відповідно до ст. 266.5.1 ПКУ, за відсутності вище обставин, які взагалі виключають можливість нарахування ОСОБА_1 та сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сільськогосподарського призначення яке використовувалося позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності з метою виробництва сільськогосподарської продукції.

Ухвалою суду від 02.02.2021 відкрито прощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову, з підстав, що враховуючи те, що фізична особа ОСОБА_1 не є зареєстрований як підприємець, не є виробником сільськогосподарської продукції, нараховані суми податку відповідно до податкових повідомлень-рішень від 02.09.2019 №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017 є правомірними та підлягають сплаті.

Розглянувши надані документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень (будівель), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 22.07.2016 року, а саме: нежитлова будівля - ремонтна майстерня (автопарку) поз.9 загальною площею 337, 2м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля - зерносклад; № 2 поз.2 загальною площею 1265, 5м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля - зерносклад; № 1 поз.8 загальною площею 1333, 2м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля автомобільна вага, поз.1 загальною площею 63,4м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля автозапчастини (автопарку), поз. 7 загальною площею 65,6 м2; нежитлова будівля - під навіс(воросушка), поз.7 загальною площею 65, 6м2 (реєстраційний номер 48).

З урахуванням зазначеного Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано податок на нерухоме майно від земельної ділянки за 2016 рік податковими повідомленнями-рішеннями від 02.09.2019 № 0-1329/2016 на суму 464,66 грн., № 0-1329/2016 на суму 87,36 грн., № 0-1329/2016 на суму 110,52 грн., № 0-1329/2016 на суму 349,46 грн., № 0-1329/2016 на суму 90,40 грн, №0-1329/2016 на суму 1743,86 грн., №0-1329/2016 на суму 1837,15 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (набрав чинності 01.01.2015) внесено зміни до статті 265 ПК України та введено податок на майно, який складається: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт оподаткування, базу оподаткування, пільги із сплати податку, ставки податку визначає стаття 266 ПК України.

Так відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктами 14.1.129-1 пункту 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до підпункту "ж" пунктів 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.

Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Таке розуміння правової норми відповідає висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справах №806/2461/17 та №806/2676/17, де колегією суддів Касаційного адміністративного суду зауважено, що системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема, те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є керівником та власником фермерського господарства "Захід-Агро" : вирощування, виробництво, переробка, зберігання та збут сільськогосподарської продукції та продуктів її переробки, а також надання сільськогосподарських послуг.

22 липня 2016 шляхом укладення договорів купівлі-продажу позивач переоформив на себе право власності на об`єкти із ФГ "Захід-Агро" , цільове призначення яких не змінилось та використовує їх в цілях сільськогосподарського товаровиробництва названого ФГ, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна.

Також позивачем в жовтні 2017 створене нове фермерське господарство "Бонсай", яке зареєстроване в с. Карів, Сокальського району, Львівської області та яке здійснює свою фактичну діяльність на території даної сільської ради, де знаходяться вищезазначені об`єкти нерухомого майна сільськогосподарського призначення.

Відповідно до акту прийому-передачі та рішення ОСОБА_1 як засновника ФГ "Бонсай" від 06.10.2017 вказані об`єкти передались до складеного капіталу ФГ "Бонсай" для використання при виробництві сільськогосподарської продукції.

Таким чином, об`єкти нерухомості , як нежитлова будівля - ремонтна майстерня (автопарку) поз.9 загальною площею 337, 2м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля - зерносклад; № 2 поз.2 загальною площею 1265, 5м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля - зерносклад; № 1 поз.8 загальною площею 1333, 2м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля автомобільна вага, поз.1 загальною площею 63,4м2 (реєстраційний номер об`єкту 48); нежитлова будівля автозапчастини (автопарку), поз. 7 загальною площею 65,6 м2; нежитлова будівля - під навіс(воросушка), поз.7 загальною площею 65, 6м2 (реєстраційний номер 48), що знаходяться в с. Карів, Сокальського району, АДРЕСА_1, кваліфікуються як споруди сільськогосподарського призначення.

Що стосується поняття "сільськогосподарський товаровиробник", то суд зауважує на тому, що визначення сільськогосподарського товаровиробника, як юридичної особи, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, наведене у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосоване бути не може, позаяк воно прямо передбачене лише для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, тобто виключно для застосування такого спеціального податкового режиму, як спрощена система оподаткування, обліку та звітності.

Законом України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" №2238-ІІІ від 18.01.2001, сільськогосподарським товаровиробником називає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Відповідно до Закону України "Про сільськогосподарський перепис" №575-VI від 23.09.2008 виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності. В свою чергу, домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Відповідно до цього, в розумінні чинного законодавства ОСОБА_1 вважається сільськогосподарським товаровиробником.

Окремо слід зауважити, що від оподаткування звільняються будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а не лише ті, які належать таким товаровиробникам саме на праві власності.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 21.10.2020 у справі №520/8580/18).

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судами обставини справи, суд зазначає, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень п. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Також суд при вирішенні даної справи враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", яке, згідно із Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із матеріалів справи позивач за подання даного позову сплатив судовий збір в сумі 6356,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 18.01.2021. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою необхідно сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі 908,00 грн. (позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 4683,41 грн. = 908,00 грн). Отже, питання про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви в сумі 5448,00 грн. може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. суд зазначає наступне.

За правилами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, судові витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, лише у випадку подання учасником справи доказів їх понесення та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач надав суду лише ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1054769, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги №21/01/16-1 від 16.01.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001643, квитанцію №51 від 29.01.2021 про оплату .

При цьому, позивачем не надано договору про надання правової допомоги №21/01/16-1 від 16.01.2021, доказів фактичного виконання наданої правової допомоги (звіту про надану правову допомогу, акту здачі-приймання наданої правової (правничої) допомоги).

З урахуванням наданих позивачем документів неможливо встановити кількість витраченого часу, зміст наданих послуг та загальну їх вартість.

Враховуючи викладене, критерій реальності таких витрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017, №0-1329/2017 від 02 вересня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.