Справа № 640/6050/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Київ №640/6050/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.11.2016 на суму 453282,66 грн та № від 14.11.2016 року на суму 34053,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки є помилковими, оскільки вони базуються виключного на інформації з листа банку, в якому зазначено про нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості, а відтак податкові повідомлення-рішення винесені на підставі таких висновків підлягають скасуванню. Також, позивач наголошує на тому, що не був належним чином повідомлений про перевірку щодо нього, не отримував наказ про проведення документальної по позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, а тому був позбавлений права надавати пояснення, заперечення та відповідні документи під час перевірки, а тому така перевірка є незаконною, а податкові повідомлення-рішення винесені за її результатами протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування таких рішень та задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

08 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 176000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 888 800 грн.

17 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «УкрСиббанк» із заявою щодо погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 08.12.2006 року .

18 березня 2015 року ОСОБА_1 отримав повідомлення вих. №31-1/160 від 18.03.2015 року про анулювання боргу у порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, в якому зазначено, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, яка станом на 18.03.2015 року становить 82 750,57 доларів США: а саме суми основного боргу (кредиту) 81 637,37 доларів США, що складає1816175,63 грн по курсу НБУ станом на 18.03.2015; суми процентів 1 113,20 доларів США , що складає 24 765,21 грн по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року; витрати на примусове стягнення в сумі 14 912,14 грн.

Також, в указаному листі було звернуто увагу на необхідність відобразити суму анульованої заборгованості за основним боргом (кредитом) як додаткове благо та самостійно сплатити з такого доходу податок на доходи фізичних осіб, а також військовий збір.

Відтак, матеріали справи свідчать, що ПАТ «УкрСиббанк» у 2015 році анульовано заборгованість ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту, що підтверджується інформацією, наданою банком листом від 26.07.2016 року №11-42/26123 , отриманої ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у відповідь на запит податкового органу від 13.06.2016 №21627/10/26-55-13-04.

У зв`язку викладеним у період з 30.09.2016 року по 06.10.2016 року , Державною податковою інспекцією у печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 78.1.1, п.п78.1.2, п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.09.2016 №529 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 06.10.2016 №3043/26-55-17-13-06-, у висновках якого зазначено, що позивачем порушено:

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 п.п179.1 ст. 79 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в результат чого занижено суму податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 362626,13 грн.

- п.п. 1.2, п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень ПК України, - донараховано військовий збір у сумі 27242,63 грн

На підставі висновків вищезазначеного акта відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 14.11.2016 року :

- №, яким, яким за порушення п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 453 282,66 грн, в т.ч. за податковими зобов`язаннями на 362 626,13 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 90656,53 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 34 053,29 грн., з яких в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 27 242,63 грн,, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6810,66 грн.

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку розглядуваним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суть порушення полягає в не відображенні у податковій звітності та несплаті позивачем податку з доходів фізичних осіб з суми боргу анульованого кредитором - ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписи пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають дохід з джерелом їх походження з України як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові від Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 802/598/16-а.

Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у редакції, чинній з 01.01.2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 року №321-VIII, положення якого набрали чинності 07.05.2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

Разом з тим, необхідною умовою застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є зміна валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню. Проте, матеріали справи не містять доказів зміни умов кредитного договору щодо валюти зобов`язання, позивач здійснив погашення частини заборгованості у доларах США.

Відтак посилання на необхідність застосування наведених норм ПК України до спірних правовідносин є помилковим.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 року у справі №К/9901/49585/18, від 23.08.2019 року у справі №825/599/17, від 26.03.2020 року у справі №817/1670/16, від 04.06.2020 року у справі №826/7305/17, від 04.11.2020 року у справі №240/348/19, від 13.01.2021 року у справі №815/3071/18.

Згідно з пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, такі доходи - основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Системний аналіз наведених вище норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з додаткового блага та щодо його відображення у річній податковій декларації на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України виникає за сукупності таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності; такий прощений борг має стосуватися виключно основного тіла кредиту без урахування суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені); кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу; кредитор зобов`язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Матеріали справи свідчать, що анулювання (прощення) кредитором позивачу боргу відбувалося до закінчення строку позовної давності, а відтак станом на 18.03.2015 року визначений ЦК України строк позовної давності не закінчився.

Факт належного повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу та ознайомлення останнього з необхідністю відображення доходу у річній податкові декларації та самостійної сплати податку підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про анулювання боргу, отриманого Позивачем особисто 18.03.2015 року.

При цьому, як було встановлено раніше, в указаному повідомленні зафіксовано, що анульована заборгованість складається з: суми основного боргу (кредиту) 81 637,37 доларів США, що складає 1 816 175,63 грн по курсу НБУ станом на 18.03.2015; суми процентів 1 113,20 доларів США , що складає 24 765,21 грн по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року.

Разом з тим, до складу додаткового блага на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України контролюючим органом було включено лише прощену суму основного боргу у розмірі 1 816 175,63 грн. без урахування суми прощених відсотків, що підтверджується, зокрема, листом ДПІ у Печерському районі, адресованому ПАТ «УкрСиббанк».

Таким чином, на переконання суду, наведені вище обставини свідчать про те, що анульована за договором кредитної лінії сума боргу у розмірі 1 816 175,63 грн. у 2015 році є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а відтак в силу положень пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом і підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2015 рік.

З урахуванням наведеного , суд вважає за необхідне зазначити, що як вже було зазначено вище, на запит ДПІ у Печерському районі ПАТ «УкрСиббанк» листом від 26.07.2016 року №11-42/26123 повідомив відповідача про нарахування Позивачу доходу у вигляді анулювання (прошення) заборгованості за кредитом. Отже, банком повідомлено Позивача про прощення (анулювання) боргу, тобто дотримано умови, з якими положення пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством (пп. 54.3.1); дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп. 54.3.2).

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Сума боргу (тіло кредиту та проценти) платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги.

Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.06.2019 року у справі № 825/399/16.

Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року, внесено зміни до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Так, платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.

Отже, отримання Позивачем оподатковуваного доходу у вигляді додаткового блага в сумі 1 816 175,63 грн., є належною підставою для нарахування останньому грошового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 34 053,29 грн., обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за правилами п. 123.1 ст. 123 ПК України у розмірі 25% самостійно визначеної контролюючим органом суми, яка становить 6810,66 грн.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі №815/3071/18.

Отже, у справі, що розглядалась, суд встановив, що податковий орган правомірно дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ст. 164 Податкового кодексу України, вірно визначив суму грошового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, тому підстави для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх недоведеність достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

Також, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Н.Г. Вєкуа