Справа № 640/10341/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ № 640/10341/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації"

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" (далі - відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача внести зміни до своїх реєстрових книг щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: змінити право власності на 1/18 частину ОСОБА_2 та 1/18 частину ОСОБА_3 на 1/9 частину ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона звернулась до Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" з заявою про внесення змін до архівної інформації щодо власників житлового будинку АДРЕСА_1 , проте відповідачем безпідставно відмовлено у внесенні змін до реєстрової книги з огляду на відсутність підстав для цього.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року надіслана поштовим відправленням на адресу Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" та отримана представником останнього 02 серпня 2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на час розгляду справи відзив на позов та/або, заяви, клопотання від відповідача до Окружного адміністративного суду міста Києва не надходили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 березня 1999 року ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_4 , спадкове майно, яке складається, зокрема, з 1/9 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 04 вересня 2015 року №1726 житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за: 1/18 частина ОСОБА_2 , 1/18 частина ОСОБА_3 , 1/9 частина ОСОБА_3 , 1/9 частина за ОСОБА_2 , 1/3 частина за ОСОБА_5 , 1/3 частина за ОСОБА_6 .

Позивач звернулась до Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" із заявою про внесення змін в інформацію щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

Листом від 15 травня 2019 року №062/14-7226 (И-2019) Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило позивача про відсутність підстав для внесення змін до реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" на підставі лише письмового звернення співвласника відповідного об`єкта нерухомого майна.

Вважаючи відмову внести зміни до реєстрових книг протиправною, позивач звернулась з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Станом на час отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 березня 1999 року реєстрація права власності та порядок ведення реєстрових книг регулювалось "Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09 червня 1998 року № 121.

Станом на час розгляду судом справи, статус реєстрових книг, які зберігаються в бюро технічної інвентаризації не мають правового регулювання, так як названа Інструкція втратила свою силу на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 327 від 02 лютого 2012 року.

Станом на час виникнення спірних правовідносин відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з частинами 2-4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено систему органів та суб`єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

З системного аналізу викладеного вбачається, що Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" фактично діє, як архівне підприємство для задоволення інформаційних запитів юридичних та фізичних осіб по місту Києву та не є державним реєстратором.

Суд наголошує, що положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV, який набув чинності 03 серпня 2004 року, на ведення реєстрових книг, які зберігаються в бюро технічної інвентаризації не розповсюджується.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що позивач наділена правом на звернення до державного реєстратора відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко