Справа № 380/7771/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7771/20 пров. № А/857/2769/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача Прокопчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (головуючий суддя Потабенко В.А., м.Львів, проголошено 10:47:28) у справі № 380/7771/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

23.09.2020 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в якому просив: визнати бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період січень 2008 року по 22 листопада 2008 протиправною; зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період січень 2008 року по 21 листопада 2008 року; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 304200,21 грн.

Позов обґрунтовує тим, що з 05.12.2008 його було звільнено із посади старшого оперуповноваженого міжрайонної групи для обслуговування м. Стрий, Жидачівського, Сколівського, Стрийського районів бюро оперативно-розшукової роботи при УМВСУ. При звільненні відповідач не здійснив виплати грошового забезпечення за період з січня 2008 по 22 листопада 2008 року. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить скаргу задовольнити.

Відповідач участь повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач, відповідно до наказу № 669 о/с від 20.09.2004, був призначений на посаду старшого оперуповноваженого міжрайонної групи для обслуговування м. Стрий, Жидачівського, Сколівського, Стрийського районів бюро оперативно-розшукової роботи при УМВСУ.

В серпні 2005 року стосовно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.368 КК України.

03.03.2007 позивача було заарештовано за ч.2.ст.368 КК України та поміщено під варту до Львівського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, де він перебував до 21.11.2008 року. В подальшому, позивача було звільнено з посади старшого оперуповноваженого міжрайонної групи для обслуговування м. Стрий, Жидачівського, Сколівського, Стрийського районів бюро оперативно-розшукової роботи при УМВСУ та наказом № 377о/с від 09.12.2008 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Пустомитівського районного відділу ГУМВС з 05.12.2008.

ОСОБА_1 вказує, що йому не було нараховано та не виплачено грошове забезпечення з січня 2008 року по 22 листопада 2008 року, що підтверджується довідкою ГУ МВС у Львівській області віл 10.06.2020 №136. Водночас, таке мало б бути виплачене в зв`язку із його звільненням.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про міліцію (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) форми і розмір грошового забезпечення працівників міліції встановлюється Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структур умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечу особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом МВС від 31.12.2007 №499 (Інструкція №499).

Інструкція № 499 визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.п.1.4, 1.5 Інструкції № 499 встановлено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в АРК, областях, містах Києві та Севастополі.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Пунктом 1.19 Інструкції №499 регламентовано, що при призначенні особи рядового начальницького складу на іншу посаду грошове забезпечення виплачується за новою посадою з дня призначення на посаду, указану в наказі про особовий склад.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, вказує, що виплата позивачу грошового забезпечення за період з січня 2008 по 22 листопада 2008 року зупинена на підставі наказу ГУ МВС у Львівській області від 30.12.2008 № 402 о/с По особовому складу. Зупинення нарахування та виплати грошового забезпечення було обумовлене порушенням щодо позивача кримінальної справи та його перебуванням у період з 03.03.2007 по 21.11.2008 під вартою у Львівському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області. Позивача було звільнено з посади старшого оперуповноваженого міжрайонної групи для обслуговування м. Стрий, Жидачівського, Сколівського, Стрийського районів бюро оперативно-розшукової роботи при УМВСУ та одночасно наказом № 377 о/с від 09.12.2008 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Пустомитівського районного відділу ГУМВС з 05.12.2008. Тобто, фактично, 05.12.2008 звільнення зі служби в міліції в контексті приписів ст.116 Кодексу законів про працю України не відбулось і позивач продовжував отримувати грошове забезпечення в ГУ МВС у Львівській області. Даний факт підтверджується долученими до матеріалів справи копіями наказу № 377о/с від 09.12.2008, послужного списку ОСОБА_1 та довідкою № 1115/68 від 10.12.2020. З наявної у матеріалах справі довідки ГУ МВС у Львівській області від 10.06.2020 №136 вбачається, що з 22.11.2008 позивачу було відновлено виплату грошового забезпечення. Звільнення позивача зі служби в поліції (а до того - в міліції) відбулось лише 01.03.2019. Але і тоді він не оскаржив наказу ГУ МВС у Львівській області від 30.12.2008 № 402 о/с По особовому складу про призупинення нарахування і виплати йому грошового забезпечення .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 380/7771/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06 квітня 2021 року.