Справа № 260/4421/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2021 року м. Ужгород№ 260/4421/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зробити перерахунок пенсії, починаючи з дня її призначення, включивши у розрахунок заробіток у ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд" за період з липня 1992 року по червень 1997 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2017 року він отримує пенсію за віком. Так, при зверненні із заявою до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії ним було подано всі необхідні документи для підтвердження наявного страхового стажу, в тому числі, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №370 від 30.12.2013 за період з 1992 по 1997 роки. Однак при усному зверненні до управління йому стало відомо про те, що при здійсненні розрахунку його пенсії не враховано заробітну плату за період з 1992 по 1997 роки. Свою відмову врахувати відомості такої довідки відповідач обґрунтував перебуванням підприємства на тимчасово окупованій території. Вважаючи вказані дії органу Пенсійного фонду України протиправними та такими, що порушують його конституційні права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

14 січня 2021 року відповідач надіслав до суду відзив на позов №0700-0802-7/296 від 05.01.2021, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, пояснив, що підставою неврахування спірної довідки є те, що підприємство ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд" знаходиться на території, непідконтрольній українській владі, та яке не було перереєстроване на території, підконтрольній українській владі. Зазначає, що необхідною умовою для проведення розрахунку пенсії на підставі заробітної плати є первинні документи про нарахування такої. Тому враховуючи неможливість підтвердити відомості, зазначені в спірній довідці, первинними документами, підстав для врахування заробітної плати за період з 1992 по 1997 роки при розрахунку середньомісячного заробітку, що враховується при призначенні пенсії, нема.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року поновлено провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Управління ПФУ) із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив, серед іншого, трудову книжку, довідку про заробітну плату №370 від 30.12.2013, довідки про стаж №№371, 372 373, 375 від 30 грудня 2013 року.

За результатами розгляду поданих заявником документів протоколом №2229 від 10.01.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з розрахунку загального страхового стажу 23 роки 5 місяців 3 дні. При цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 був врахований період роботи в Орендному підприємстві Чернухинське шахтобудівне управління тресту «Луганськвуглебуд» (правонаступником якого є ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд") з 1992 по 1997 року.

Разом з тим, при обчисленні розміру пенсії не було враховано надану ОСОБА_1 довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №370 від 30 грудня 2013 року, видану ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд".

На запит ОСОБА_1 щодо причин неврахування вищезазначеної довідки листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) №746-849/П-02/8-0700/20 від 28.04.2020 заявника повідомлено, що така видана на підставі особових рахунків з 1992 по 1997 року, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Не погоджуючись з діями органу Пенсійного фонду України, вважаючи такі протиправними та такими, що порушують його право на належний розмір пенсійного забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу неврахування органом Пенсійного фонду України спірної довідку про розмір заробітної плати при розрахунку середньомісячного заробітку, що враховується при призначенні пенсії, з підстав неможливості підтвердження такої первинними документами з огляду на розміщення підприємства на тимчасово окупованій території.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент призначення пенсії).

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

П. «а» ст. 13 Закону №1788 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Факт трудової діяльності ОСОБА_1 у період з 1992 року по 1997 рік в Орендному підприємстві Чернухинське шахтобудівне управління тресту «Луганськвуглебуд» (правонаступником якого є ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд") відповідачем не заперечується, а такий період врахований до страхового стажу позивача.

Проте відповідач не врахував заробітну плату за цей період при розрахунку розміру призначеної пенсії, що призвело до зменшення показника заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп * Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії регламентується нормами ст. 40 Закону №1058 (в редакціях, чинних на момент призначення пенсії).

Так, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 1 ст. 40 Закону №1058, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок).

Пп. 3 п. 2.1 Порядку передбачено, що для підтвердження заробітної за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (п. 2.10 Порядку).

Судом встановлено, що на підтвердження заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії було подано довідку №370 від 30 грудня 2013 року, видану ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд. Так, як вбачається з тексту такої, довідка видана на підставі особових рахунків з 1992 по 1997 роки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Така довідка засвідчена печаткою підприємства та підписами голови ліквідаційної комісії та бухгалтера, а також містить обов`язкові відомості про розмір заробітної плати та про нарахування страхових внесків.

Оцінюючи таку довідку в контексті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. населені пункти Перевальського району Луганської області.

Відповідач неможливість врахувати надану позивачем довідку про заробітну плату обґрунтовує відсутністю можливості перевірити відомості такої з огляду на розташування підприємства на тимчасово непідконтрольній території.

Однак суд не може погодитися з такою аргументацією правомірності дій відповідача з огляду на наступне.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини» від 18.12.1996. Так, в зазначеному рішенні суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 суд констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17, від 19 вересня 2019 року справі №227/2041/17, від 30 вересня 2019 року у справі №227/414/17.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищенаведеним суд вважає, що ОСОБА_1 вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії з врахуванням заробітної плати за спірний період.

Разом з тим, неможливість органу Пенсійного фонду України через тимчасову окупацію певної території України провести перевірку відповідності запису довідки первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.01.2018 у справі №583/392/17.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №370 від 30 грудня 2013 року, видана ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд", є такою, що відповідає вимогам Порядку, а також вимогам ч. 1 ст. 40 Закону №1058, оскільки Законом не передбачено іншого порядку встановлення та підтвердження вказаного факту, виходячи з тих життєвих обставин, що склалися.

Тому при призначенні пенсії ОСОБА_1 орган Пенсійного фонду України був зобов`язаний врахувати відомості такої.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Хоча у заявлених позовних вимогах позивач не просить суд визнати протиправною бездіяльність органу Пенсійного фонду України щодо не врахування при обчисленні розміру його пенсії спірної довідки, разом з тим, у зв`язку з встановленням за результатами розгляду даної справи факту невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку та з метою захисту порушеного права позивача на належний розмір пенсії, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

Окрім того, як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати орган Пенсійного фонду України провести перерахунок його пенсії, починаючи з дня її призначення - 27 листопада 2017 року, з врахуванням заробітку у ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд" за період з липня 1992 року по червень 1997 року.

Поряд з цим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом тільки 14 грудня 2020 року.

Приймаючи рішення з приводу зазначеної позовної вимоги, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену в постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а.

Так, відповідно до такої, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію, відповідно до якої, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу Пенсійного фонду України на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа-відповіді ГУ ПФУ в Закарпатській області №746-849/П-02/8-0700/20 від 28.04.2020.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Суд враховує те, що зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії в даному випадку використовується як спосіб відновлення порушеного права у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачу протиправно не було враховано всі періоди його трудової діяльності. Разом з тим, суд повинен з`ясувати момент, з якого належить провести відповідний перерахунок.

Так, ч. 2 ст. 87 Закону №1788 передбачено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

За результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що невиплата пенсії з розрахунку заробітку, зазначеного в спірній довідці, відбулася з вини органу Пенсійного фонду України. Так, при зверненні за призначенням пенсії в 2017 році ОСОБА_1 подавав до уповноваженого органу довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №370 від 30 грудня 2013 року, видану ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд". Разом з тим, така з протиправних причин не була врахована відповідачем.

Відповідно до принципу «належного врядування», пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. На думку суду, пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду до моменту встановлення протилежного.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що пенсіонер не може бути позбавлений права на отримання пенсійних виплат у належному розмірі тільки з підстав своєї необізнаності з порядком призначення такої.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, викладену в Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» та в Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 87 Закону №1788 слід дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком, оскільки є неможливим обмеження строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист.

Протиправна невиплата пенсії, яка сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України), може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень відповідний орган Пенсійного фонду України протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його право на соціальних захист пенсійне забезпечення.

При цьому суд вважає, що значні часові межі тривалості протиправної бездіяльності уповноваженого органу щодо неналежного нарахування пенсії особі не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, Верховного Суду, висловленою у постановах від 15 вересня 2020 року у справі №635/7878/16-а, від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18 від 26 січня 2021 року у справі №520/11178/2020.

Зокрема, у таких Верховний Суд дійшов висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 87 Закону №1788 та зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати такого.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в особі Виноградівського відділу обслуговування громадян (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо неврахування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №370 від 30 грудня 2013 року, виданої ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дня її призначення, включивши у розрахунок заробіток у ВАТ "Шахтобудівельник" ДП ДХК "Луганськвуглебуд" за період з липня 1992 року по червень 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяР.О. Ващилін