Справа № 766/15581/20
Суддя: Ус О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/15581/20

Пров. №2-а/766/201/21

06 квітня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні міського суду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

06.10.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДП 18 №254549 від 27.09.2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.09.2020 р. біля 02.30 год. ночі, він зі своєю дружиною ОСОБА_2 вийшли зі свого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та пішли прогулятися зі своїми собаками по вулиці. Біля воріт будинку на вулиці був припаркований автомобіль Nissan Rouge, який належить на праві приватної власності його дружині. Автомобіль знаходився біля двору в зв`язку з тим, що подружжю у двір привезли тротуарну плитку, яку вони планували покласти у дворі і місця для перебування автомобіля у дворі будинку не було. Приблизно хвилин через 10-15, коли він з дружиною поверталися додому і знаходилися вже біля свого будинку, по їх вулиці на швидкості проїхав автомобіль патрульної поліції та зупинився біля їх будинку. Він з дружиною впустили собак у двір будинку, після чого поцікавилися у співробітників патрульної поліції, які вийшли з автомобіля, про причину їх приїзду на вулицю. Співробітники патрульної поліції без будь-яких пояснень та з`ясування обставин, почали звинувачувати їх в тому, що вони тільки що переслідували автомобіль Nissan Rouge в районі Гідропарку, який не зупинився на вимогу співробітників поліції і що це, начебто, саме їх автомобіль та вони знаходилися у ньому. Він з дружиною почав пояснювати, що ніхто з них не керував транспортним засобом, що транспортний засіб знаходився припаркований біля воріт будинку, до того ж він рівно, акуратно припаркований передом до воріт, що виключає можливість того, що вони тільки-но, втікаючи від співробітників поліції, припаркували автомобіль, оскільки фізично не змогли б його так рівно припаркувати, однак, на їх пояснення співробітники поліції не звертали уваги. На його прохання пред`явити відеозапис переслідування автомобіля, працівники патрульної поліції показали якийсь відеозапис з зображенням якогось автомобіля, який їхав попереду автомобіля патрульної поліції, з якого не можна було ідентифікувати ні марку ні колір автомобіля ні того хто ним керував. Працівники патрульної поліції почали вимагати від нього документи на автомобіль, на право керування ним, на що він пояснював, що документи знаходяться у будинку, однак, йому не дозволяли зайти навіть у двір будинку загороджуючи прохід. Коли його дружина спробувала зайти у двір, то вхід їй перегородила дівчина поліцейська ОСОБА_3 (як стало відомо йому пізніше). Дружина попросила пропустити її у двір, оскільки у ньому знаходилося двомісячне цуценя, яке змерзло і його необхідно було запустити у будинок, на що ОСОБА_4 продовжувала не впускати дружину у двір, дружина намагалася зайти у хвіртку, однак, працівниця поліції штовхнула її, внаслідок чого остання впала та вдарилася рукою та ногою. Обурена такими діями працівників поліції, дружина образила ОСОБА_5 нецензурною лайкою, внаслідок чого до неї підбіг інший працівник поліції та забризкав їй очі сльозогінним газом і обидва працівники поліції почали хапати її за руки. Почалася тасканина і вже було важко розібрати, що відбувається. Вони викликали швидку допомогу для надання медичної допомоги та слідчо-оперативну групу для подання заяви про вчинення злочину працівниками патрульної поліції, а саме за фактом перевищення ними службового становища. Поки чекали приїзду вказаних служб, працівники патрульної поліції почали звинувачувати його в тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не зупинився на вимогу поліцейських та не надав документи за вимогою, а також запропонували пройти тест на вживання алкоголю. Оскільки він не вживав алкогольних напоїв в той вечір, то від проходження тесту відмовився. Вони попросили по рації інший патрульний екіпаж відшукати понятих для складання протоколу, через деякий час, працівники патрульної поліції привезли двох дівчат понятих, яких запросили засвідчити факт того, що він відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Після того, як він з дружиною почали розповідати понятим про події, які відбувалися насправді, то вони взагалі відмовилися підписувати будь-які документи. Після приїзду слідчо-оперативної групи, він з дружиною написали заяву про скоєння злочину, потім приїхала швидка медична допомога, яка надала медичну допомогу дружині та вони пішли додому. Працівники патрульної поліції ще залишалися біля будинку з понятими де вмовляли їх підписати протокол про скоєння ним адміністративного правопорушення. Жодних постанов про його притягнення до адміністративної відповідальності не складалось, в тому числі і оскаржувана постанова.

Наступного дня, 28.09.2020 р. він з дружиною звернулися до Херсонської місцевої прокуратури з заявою про вчинення злочину працівниками поліції, за наслідком якої отримав лист, що його заяву направлено до територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі. Також, 28.09.2020 р. його дружина пройшла огляд, в результаті якого у неї було виявлено легкі тілесні ушкодження. За вказаним фактом правоохоронними органами з`ясовуються обставини та проводиться перевірка. 30.10.2020 р. отримав лист з УПП в Херсонській області, в якому знаходилася постанова про накладення на нього адміністративного стягнення, за якою він нібито керуючи транспортним засобом Nissan Rouge, д.н. НОМЕР_1 , 27.09.2020 р. біля 02.50 год. у м. Херсоні по вул. 2-га Суднобудівна, керував транспортним засобом, у якого на задньому реєстраційному номері знаходилась сітка, яка затуляла державний номер, під час зупинки відмовився надавати посвідчення водія та реєстраційні документи на авто чим порушив п. 2.1.а, 2.1.б, 2.9.в, 30.2 ПДР. Вказує, що постанова підлягає скасуванню, оскільки вчинення адміністративних правопорушень не відбувалось та не могло відбуватися, оскільки він не кервав транспортним засобом у зазначеному місці у зазначений час, його не зупиняли працівники патрульної поліції та не вимагали перевірки документів, ситуація є надуманою, постанова не складалася у його присутності, не надавалась йому для ознайомлення та підпису, а тому є неправдивою помітка в постанові стосовно того, що від підпису він відмовився.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

07.12.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому вказав, що 27.09.2020 р. приблизно о 02-50 год. під час патрулювання у м. Херсон, було виявлено автомобіль Nissan Rouge, днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 у якому на задньому реєстраційному номері знаходилась сітка, яка затуляла державний номерний знак. На вимогу патрульних про зупинку не реагував, після довгого переслідування з вул. Марії Фортус м. Херсона, зупинився лише біля власного помешкання по вул. Суднобудівній. Після зупинки правопорушника, інспектори поліції підійшли до водія транспортного засобу, належним чином представилися та попросили водія пред`явити відповідні документи на транспортний засіб у зв`язку з порушенням п. 2.9.в, 30.2 Правил дорожнього руху, а також при перевірці документів водій відмовився пред`являти їх (порушив п. 2.1.а, 2.1.б ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене та ч. 1 ст. 126 КУпАП, водієм якого виявився ОСОБА_1 . Факт керування транспортним засобом та факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення підтверджено відеофайлами з відеореєстратора службового транспортного засобу 2020_0927_024821_1 та нагрудної камери поліцейського №8. Інспектором патрульної поліції за скоєнні правопорушення було складено тільки одну постанову, як того вимагає ст. 36 КУпАП, винесено штраф 425,00 грн. Позивач відмовився від отримання постанови, про що свідчить відмітка у постанові, яку направлено за місцем проживання позивача. Просив відмовити у задоволенні позову.

15.12.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому вказала, що твердження, викладені у відзиві є неправдивими та не можуть заслуговувати на увагу, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, в подальшому після оголошення перерви, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.

В судове засідання представник відповідача не прибув про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка відповідно до ч.3 ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні оглянуто відеозаписи, долучені представником відповідача до відзиву, з яких встановлено, що машина патрульної поліції переслідувала невідомий транспортний засіб, номерних знаків якого як і точної марки автомобіля не можливо встановити. Зафіксовано на відеозапис розмову патрульних з позивачем та його дружиною, які знаходилися біля будинку, автомобіль було припарковано біля воріт. З відеозапису неможливо встановити, що поліцією переслідувався саме автомобіль позивача, що позивач керував транспортним засобом та факт вчинення адміністративного правопорушення, як невиконання законних вимог працівника поліції, так і відмову у наданні документів для перевірки. Позивач вказував на те, що транспортним засобом не керував, а документи може винести з дому. Відеозапис не містить фіксування притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 6 статті 121 КУпАП визнається: керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За п. 1 ст. 126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ДП18 № 254549 від 27.09.2020 р., складеної інспектором взводу №2 роти №1 УПП в Херсонській області лейтенантом поліції Таточенко О.В., 27.09.2020 р. було розглянуто справу щодо ОСОБА_1 , та встановлено, що 27.09.2020 року о 03-50 год. в м. Херсоні, по вул. 2-га Суднобудівна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у якого на задньому реєстраційному номері знаходилася сітка, яка затуляла днз, під час зупинки, водій відмовився надавати посвідчення водія та реєстраційні документи на авто, чим порушив вимоги п. 2.4.1.а, 2.1.б, 2.9.в, 30.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121 КУпАП. За результатами розгляду справи прийняте рішення: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн. До постанови документи не додавалися. Постанова про адміністративне правопорушення не містить переліку доказів, на підставі яких поліцейський прийшов до висновку про наявність у діях особи адміністративного правопорушення.

Судом не може бути прийнято до уваги як належні та допустимі докази, на підставі яких прийнято рішення суб`єктом владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відеозаписи з відеореєстратора службового транспортного засобу, оскільки в порушення підпункту третього частини третьої статті 283 КУпАП постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єкта приватного права, що знаходиться у нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку поліцейським Таточенко О.В.) при прийнятті та складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а в даному випадку унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу, об`єктивної сторони вчиненого правопорушення та вини особи у його вчинення.

Згідно з п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018р. №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За правилами ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а саме відеозаписи, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення. В оскаржуваній постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис відсутні. А тому навіть у разі наявності відеозапису його не можна вважати допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на Відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі №524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а.

Інших доказів, які б свідчили про наявність у Позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, зокрема, пояснень свідків, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із змісту ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Слід зауважити, що відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили факт порушення позивачем пунктів ПДР України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд дійшов висновку про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з недоведеністю вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Розгляд інших доводів позовної заяви та відзиву на позов суд вважає недоцільним з огляду на недоведеність складу адміністративного правопорушення.

За приписами ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, судом встановлено, що вина позивача у порушенні правил дорожнього руху України не доведена належними та допустимими доказами, а постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить доказів вчинення правопорушення, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Розмір витрат на правову допомогу має бути пов`язаним з розглядом справи, має бути обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Адвокатом ОСОБА_6 подано остаточний детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 06.04.2021 р., акт наданих юридичних послуг від 06.04.2021 р., квитанцію №051020 від 05.10.2020 р. на суму 1500,00 грн., квитанцій №525333 від 08.12.2020 р., №525360 від 06.04.2021 р., №525335 від 23.02.2021р., ОСОБА_1 сплачено адвокату 3 тис. грн.

За ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1, ч.2 , ч.3 ст. 134 КАСУ країни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 5 ст. 134 КАС України)

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинились. (ч. 9 ст. 139 КАС України).

Розглянувши заяву представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з урахуванням співмірності та пропорційності витраченого часу, наданих послуг з реальними показниками та складністю справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаної заяви.

Заявлена до стягнення сума є співмірною з предметом спору та обсягом залучених документів та пояснень на стадії судового розгляду справи, натомість, стороною відповідача не було заявлено та обґрунтовано належним чином клопотання про зменшення понесених витрат на правову допомогу, як і не надано доказів неспівмірності таких витрат.

Проаналізувавши розрахунок та наявні в матеріалах справи докази, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає, що, у даному випадку, судові засідання з розгляду справи за суттю 18.12.2020 року та 23.02.2021 року не відбувалися, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача 2500 грн.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду вищевикладене, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Рішення складено в повному обсязі у нарадчій кімнаті 06 квітня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Херсон, просп. Адмірала Сенявіна, буд. 128) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №254549 від 27.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425,00 грн. за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус