Справа № 160/14421/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/14421/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу про забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. (суддя Горбалінський В.В.) в справі № 160/14421/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» до Державної служби геології на надр України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології на надр України (далі Держгеонадра) про визнання протиправними дій щодо внесення подання про зупинення дій спеціальних дозволів на користування надрами, наданих позивачу, які оформлені п. 10.2 протоколу засідання робочої групи з питань надрокористування № 9-РГ/2020 від 03.09.2020 р., визнання протиправним та скасування наказу № 387 від 09.09.2020 р. «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 4338 від 21.08.2007 р., № 4703 від 26.09.2006 р.».

Позивачем подана до суду першої інстанції заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Держгеонадра № 387 від 09.09.2000 р. про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4338 від 30.12.2005 р. та № 4703 від 26.09.2008 р., наданих ТОВ «Любимівський кар`єр», до набрання судовим рішенням в цій справі законної сили. В обґрунтування заяви зазначено, що в разі, якщо судом не буде зупинено дію оскаржуваного наказу, позивачем буде зупинено видобувну діяльність, що в свою чергу, може спричинити шкоду навколишньому середовищу. Окрім цього, позивач вказує, що у разі зупинення його діяльності, товариство зазнає невідворотної шкоди його правам та інтересам.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. заяву ТОВ «Любимівський кар`єр» про забезпечення адміністративного позову задоволено, зупинено дію наказу Державної служби геології та надр України № 387 від 09.09.2020 року про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4338 від 30.12.2005 року та № 4703 від 26.09.2008 року, наданих ТОВ «Любимівський кар`єр» (), до набрання судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи за позовом ТОВ «Любимівський кар`єр» до Державної служби геології та надр України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, законної сили.

В апеляційній скарзі відповідач Держгеонадра просить скасувати ухвалу з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Апелянт вважає, що задовольнивши заяву про забезпечення позову та зупинивши дію оскарженого наказу, суд першої інстанції фактично вирішив спір по суті, ухваливши рішення без розгляду справи. Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про можливість настання негативного випливу на навколишнє середовище, адже зупинення дії дозволу не звільняє надрокористувача від обов`язку проводити на ділянці надр роботи, пов`язані із запобіганням виникнення аварійної ситуації або усунення її наслідків. Також є необґрунтованим зазначення судом першої інстанції про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача через відсутність відповідних доказів. Зазначає, що зупинення дії спеціального дозволу не тягне за собою зупинення усіх видів діяльності позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити ухвалу без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Любимівський кар`єр» розробляє Любимівське та Чаплинське родовища гранітів.

Для здійснення господарської діяльності ТОВ «Любимівський кар`єр» у передбаченому законодавством порядку отримані спеціальні дозволи на користування надрами № 4338 від 30.12.2005 року та № 4703 від 26.09.2008 року.

У позивача на балансі перебуває значна кількість спеціалізованої техніки та споруд, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10, яка потребує постійного обслуговування та охорони, що, на думку суду першої інстанції, вказує на додаткові витрати товариства на такі послуги, що не залежить від здійснення ним видобувної діяльності.

Суд першої інстанції погодився із доводами позивача, що останній має обов`язок зі сплати електроенергії, природного газ, водопостачання тощо, оскільки зупинення діяльності товариства призведе до невиправданих витрат на сплату таких ресурсів, оскільки зупинення діяльності позивача не припиняє його обов`язку по сплаті за користування такими природними ресурсами.

Судом першої інстанції зазначено про надання доказів відсутності на момент звернення до суду на рахунках грошових коштів для підтримання поточної діяльності підприємства під час зупинення дії дозволів.

Враховуючи приведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до очевидної небезпеки заподіяння невідворотної значної шкоди правам та інтересам ТОВ «Любимівський кар`єр» через фактичну зупинку діяльності промислового підприємства, не зважаючи на наявність укладених договорів поставки, а тривала зупинка діяльності підприємства може спричинити шкоду навколишньому середовищу, адже неспроможність сплати енергоносіїв призведе до повної зупинки діяльності на родовищах (протиаварійного обладнання, насосів), що у свою чергу може призвести до непідконтрольного підйому рівня води у видобувних котлованах, і кар`єрні води можуть потрапити до прудів-відстійників очисних споруд міста, також можливі інші неконтрольовані аварійні ситуації.

Тому суд першої інстанції вважав, що оскільки правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, запропоновані позивачем заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а обраний заявником спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачами вимогами, а тому наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Держгеонадра видано ТОВ «Любимівський кар`єр» спеціальні дозволи на користування надрами № 4338 від 21.08.2007 р. та № 4703 від 26.09.2008 р. з метою видобування гранітів.

Наказом Держгеонадра № 387 від 09.09.2020 р. «Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 4338 від 21.08.2007, № 4793 від 26.09.2006» зупинено дію спеціальних дозволів на користування надрами, наданих ТОВ «Любимівський кар`єр»: № 4338 від 21.08.2007 з метою видобування гранітів Любимівського родовища; № 4703 від 26.09.2008 р. з метою видобування гранітів Чаплінського родовища; надано 30 календарних днів на усунення порушень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Для задоволення судом поданої заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Правова позиція з цього питання висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування інституту забезпечення позову, а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Судом не встановлено очевидних ознак протиправності наказу, дія якого зупинена судом першої інстанції, а встановлення протиправності такого наказу як індивідуального акту, який порушує права особи, якого такий наказ стосується, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Встановлення протиправності чи обгрунтованості наказу як індивідуального акту потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.

Висновок суду першої інстанції, який задовольнив заяву, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам не тільки позивача, а зупинка діяльності підприємства може спричинити шкоду навколишньому середовищу, є безпідставним.

Пунктом 21 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. №615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 р. № 124) встановлено, що зупинення дії дозволу не звільняє надрокористувача від обов`язку проводити на ділянці надр роботи, пов`язані із запобіганням виникненню надзвичайної ситуації або усуненням її наслідків.

Таким чином, позивач як надрокористувач має обов`язок з проведення робіт, пов`язаних із запобіганням виникненню надзвичайних ситуацій або усунення наслідків таких ситуацій, в період зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 20.03.2019 р. в справі № 826/14951/18, відповідно до якої суди не є установами з питань техногенної та іншої безпеки (відповідну кваліфікацію мають спеціальні державні органи, серед яких органи державного гірничого нагляду), тому суди не можуть самостійно оцінювати можливі екологічні наслідки зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами. Водночас, доцільність рішень державних органів не є предметом судового контролю. Суд не може підміняти відповідний державний орган.

Основним аргументом позивача, який покладено судом першої інстанції в основу ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, є те, що оскарженим наказом фактично зупинена господарська діяльність підприємства, позивач понесе збитки внаслідок зупинення видобування гранітів з урахуванням необхідності підтримувати основні засоби, сплачувати електроенергію, природний газ, воду тощо, а також обов`язкові платежі до бюджетів.

Суд визнає необґрунтованими приведені доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, та зазначає, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, у разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди.

Зазначене обумовлює висновок про те, що приведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу про зупинення дій спеціальних дозволів не можуть бути покладені в обґрунтування застосування таких заходів.

Верховним Судом в постанові від 20.03.2019 р. в справі № 826/14951/18 також зроблено висновок, що «безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.».

Застосовуючи заходи забезпечення позову та зупинивши дію наказу, суд першої інстанції фактично надав можливість позивачу як надрокористувачеві продовжувати користування надрами, чим фактично погодився із збереженням стану триваючого порушення (на думку відповідача) вимог законодавства у сфері надрокористування, які виявлені відповідачем.

Забезпечивши позов у спосіб, визначений в ухвалі, суд першої інстанції висловився по суті заявлених позовних вимог.

Суд вважає, що забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а саме зупинення дії наказу, який і є предметом оскарження, може бути розцінено як фактичне вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову.

Зважаючи на те, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин, з якими позивач пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення заяви.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, є недоведеними обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу про забезпечення позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. в справі № 160/14421/20 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 р. в справі № 160/14421/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» до Державної служби геології на надр України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу про забезпечення позову скасувати.

Прийняти нову ухвалу в справі 160/14421/20.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівський кар`єр» про забезпечення позову до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 05.04.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко