Справа № 820/10195/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р.Справа № 820/10195/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2015 року (суддя: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 17.11.2015 року) по справі № 820/10195/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД"

до Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" (надалі також - позивач, ТОВ "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 року №, видане Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 року №, видане Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки відповідача, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов`язок по оплаті грошового зобов`язання на користь Державного бюджету України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв`язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги та скасувати податкові повідомлення - рішення Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № та № від 07 квітня 2015 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД". Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2015р. по справі № 820/10195/15 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 07 квітня 2015 року № , № .

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року задоволено касаційну скаргу Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016 року скасовано та справу № 820/10195/15 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи переоцінку та додаткову оцінку доказів, не зазначив мотивів та підстав для протилежного висновку, не спростувавши висновки суду першої інстанції. Крім того, в акті перевірки зазначено про причетність ТОВ «Торговий Дім «ВЕТЕК» до податкових та кримінальних правопорушень, зокрема щодо взаємодії з ТОВ «ГАЗ УКРАЇНА-2020», які залишились поза увагою суду. Судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме не досліджено всі докази та доводи для встановлення всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, визнав висновки суду апеляційної інстанції щодо неправомірності прийнятих рішень передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду прийнято до свого провадження адміністративну справу № 820/10195/15 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2015 року по справі № 820/10195/15.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року замінено відповідача по справі № 820/10195/15 з Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремлено підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Розгляд справи проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Харківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" () з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток з ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821) за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, результати якої оформлені актом № 700/20-23-22-01-05/36429608 від 25.03.2015 року, яким зафіксовано порушення: п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємству донараховано податку на додану вартість всього у сумі 250000 грн., у т.ч. за жовтень 2013 року у сумі 250000 грн.; п.п.138.10.6 п.138.10 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємству донараховано податку на прибуток за 2013 рік у сумі 232658 грн. по операціях з придбання послуг від ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821); документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (код 38809821) за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року (а.с. 12-27).

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки подав на них свої заперечення до Головного управління Міндоходів у Харківській області (а.с. 28-32).

Листом від 07.04.2015 року №3269/10/20-23-22-01-05 відповідач повідомив позивача, що відповідно до п.86.7 ст. 86 Податкового кодексу України заперечення на акт перевірки від 25.03.2015 року №700/20-23-22-01-05/36429608 залишено без розгляду (а.с. 33).

На підставі акту перевірки №700/20-23-22-01-05/36429608 від 25.03.2015 року Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 07.04.2015 року №, № (а.с. 10-11).

Позивач не погодившись з винесеними податковими повідомленнями - рішеннями від 07.04.2015 року №, №З подав на них скаргу до Головного управління ДФС у Харківській області та до Державної фіскальної служби України (а.с. 34-38, 46-51).

Рішенням від 12.06.2015 року №1443/10/20-40-10-04.14 Головного управління ДФС у Харківській області (а.с. 39-45), та в подальшому рішенням Державної фіскальної служби України від 18.08.2015 року №17523/6/8898-1001-04-25 (а.с. 52-57) скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення від 07.04.2015 року №, № - без змін.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до перевірки необхідної первинної документації, що виключає право платника податків на формування податкового кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень та як наслідок обґрунтовано винесено спірні податкові повідомлення-рішення, а тому адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень п.п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України ( тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, специфікації, платіжні доручення, рахунки - фактури, товарно - транспортні накладні.

Положеннями п.п.138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно приписів ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності до п.п. 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту врегульований положеннями ст. 198 Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до п. 198.1, п.198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм убачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Наведені норми свідчать про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не відбувалось, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК" (постачальник) укладено договір №08-13 від 01.10.2013 року, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця скраплений газ пропан-бутан, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах укладеного правочину. Кількість та вартість товару по даному договору визначена в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (а.с. 111-114).

На підтвердження виконання умов вище вказаного договору позивачем до суду надано податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні (а.с. 116-147).

Суд зазначає, що єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності встановлений Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року № 332 (далі - Інструкція № 332).

Відповідно до п. 5.2 Інструкції № 332, огляд автоцистерн, приймання та зливання СВГ (скраплений вуглеводневий газ) здійснюються працівниками, які призначені наказом керівника підприємства та пройшли курс спеціального навчання і перевірку знань з питань охорони праці згідно з вимогами пункту 2.1 Типового положення про навчання з питань охорони праці. Періодичність перевірки знань цих працівників проводиться не рідше одного разу на рік. Ці працівники повинні бути атестовані на знання Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском (ДНАОП 0.00-1.07-94), та Правил безпеки систем газопостачання України (ДНАОП 0.00-1.20-98) в обсязі роботи, яка ними виконується.

Приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма N 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.95 року № 488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля") та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов`язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою N 3-ГС (додаток 3).

Видаткова та товарно-транспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.

Інформація про кількість СВГ, що надійшов на підприємство в автоцистернах, зазначається у журналі оперативного обліку СВГ за формою N 2-ГС і після здавання звіту матеріально відповідальною особою в бухгалтерію оприбутковується за бухгалтерським обліком.

Під час внутрішньогосподарських перевезень СВГ приймання і оприбуткування за складським та бухгалтерським обліком проводиться на підставі видаткових та товаротранспортних накладних.

Послідовність проведення технологічних операцій під час зливання СВГ з автоцистерни та здійснення при цьому заходів із забезпечення безпеки праці визначається інструкціями з охорони праці, розробленими та затвердженими згідно з вимогами статті 13 Закону України "Про охорону праці".

З урахуванням положень Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року №332, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для поставки скрапленого газу необхідна наявність атестованого персоналу на знання Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском (ДНАОП 0.00-1.07-94), та Правил безпеки систем газопостачання України (ДНАОП 0.00-1.20-98) в обсязі роботи, яка ними виконується.

Крім того, приймання СВГ, що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма N 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.95 року №488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля") та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов`язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою N 3-ГС (додаток 3).

Однак, ні під час перевірки, ні під час судового розгляду справи відповідні документи позивачем не надавались.

Крім того, судом встановлено відсутність документів щодо оприбуткування товарно-матеріальних цінностей за складським обліком. Також відсутні документи про підтвердження оснащення машин відповідними цистернами для перевезення скрапленого газу.

Також позивачем не було надано специфікації, які є невід`ємною частиною укладеного правочину від 01.10.2013 року №08-13.

Відповідно до п.5 "Прийом-передача товару" договору №08-03 від 01.10.2013, прийом товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до приписів Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 року №332. Для отримання товару і всіх товаросупровідних документів представник покупця зобов`язаний надати представнику постачальника належним чином завірену довіреність. Товар вважається поставленим постачальником і прийнятий покупцем по кількості та якості у відповідності до умов даного правочину, а також відповідно до паспорту якості, виданого виробником.

Позивачем до суду не надано ні належним чином оформленої довіреності на отримання товару, ні паспорту якості товару виданого виробником, відсутність яких свідчить про неможливість отримання покупцем (позивачем) купленого товару у ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК".

Також позивачем ні під час перевірки, ні під час розгляду справи не надано доказів, які б підтверджували факт транспортування, зберігання та оплати товарно-матеріальних цінностей, а також доказів подальшого використання позивачем отриманих товарно-матеріальних цінностей (доказів подальшої реалізації чи взяття на бухгалтерський облік) у своїй господарській діяльності.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, відповідно до п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

З приводу наданих позивачем для огляду до суду першої інстанції оригінали банківських виписок на підтвердження здійснення оплати за договором № 08-03 від 01.10.2013 року, колегія суддів зазначає, що зазначені банківські виписки ні під час перевірки, ні до її закінчення, ні у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, перевіряючим не надавались, відтак судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято зазначені документи як належний доказ у справі, оскільки в силу положень п.44.6 ст. 44 ПК України, такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення звітності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність первинних документів в підтвердження господарських операцій позивача з контрагентом та, як наслідок, відсутності підстав для податкового обліку позивачем означених операцій.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакцій, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічні положення закріплено в ч. 1, 2 ст. 77 КАС України ( в редакції, чинній з 15.12.2017).

Колегія суддів зазначає, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання, який не погоджується з доводами суб`єкта владних повноважень, зобов`язаний довести обґрунтованість заявлених позовних вимог.

У справі, що розглядається, подані позивачем документи, зокрема, договір, податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо фіктивної діяльності постачальників контрагента позивача свідчить про безтоварність розглядуваних операцій та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД".

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОГАЗ ТРЕЙД" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2015 року по справі № 820/10195/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 06.04.2021 року