Справа № 260/431/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 квітня 2021 року

Київ

справа №260/431/20

адміністративне провадження №К/9901/8894/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №260/431/20 за позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправними і скасувати розпорядження голови Рахівської державної адміністрації Закарпатської області (далі - «Рахівська РДА») №18 від 3 лютого 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та №19 від 4 лютого 2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 3 лютого 2020 року №18 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської РДА;

- стягнути з Рахівської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади до дня поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди у розмірі: 30 000 грн та судові витрати;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу;

- зобов`язати Рахівську РДА та її керівника подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рахівської РДА №18 від 3 лютого 2020 оку «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рахівської РДА №19 від 4 лютого 2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 3 лютого 2020 року №18 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника УСЗН Рахівської РДА з 12 березня 2020 року;

- стягнуто з Рахівської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2020 року до 23 жовтня 2020 року у розмірі: 169 256,25 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства;

- стягнуто з Рахівської РДА Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі: 10 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Рахівська РДА звернулася 15 березня 2021 року із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України") за допомогою підсистеми «Електронний суд».

У своїй касаційній скарзі Рахівська РДА просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №260/431/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, однак не наводить жодної постанови Верховного Суду прийняту у подібних правовідносинах (постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник прийняті у правовідносинах які не є подібними до правовідносин у справі №260/431/20).

Водночас, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана також на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 353 КАС України.

Проте, належного обґрунтування означених підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України в сукупності з пунктом 1 частини другої статті 353 цього Кодексу та пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України щодо ухвалення судом апеляційної інстанції рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, касаційна скарга не містить.

Не містить касаційна скарга і належного обґрунтування підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 353 КАС України.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №260/431/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі №260/431/20 за позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду