Справа № 520/14482/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р.Справа № 520/14482/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 (суддя Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 04.12.2020) по справі № 520/14482/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ" (далі по тексту позивач, ТОВ «Автопартс-ВМ») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/001009/2 від 27.04.2020 Слобожанської митниці Державної митної служби України.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску ти пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00617 від 27.04.2020 Слобожанської митниці Державної митної служби України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 по справі № 520/14482/2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ" (62416, Харківська обл., Харківський район, смт. Пісочин, пл. Ю. Кононенко, буд. 7, кв. 38) до Слобожанської митниці Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16 Б) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови задоволено в повному обсязі.

Скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/001009/2 від 27.04.2020 року Слобожанської митниці Державної митної служби України.

Скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00617 від 27.04.2020 р. Слобожанської митниці Державної митної служби України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ" сплачений судовий збір у сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 по справі № 520/14482/2020 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на правомірність рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/001009/2 від 27.04.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску ти пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00617 від 27.04.2020 Слобожанської митниці Державної митної служби України.

Вказує, що аналіз цінової бази ЄАІС Держмитслужби показав, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів за фактами митних оформлень митницями України був значно вищим, ніж заявлений. Крім того вказує, що контрагентом по Контракту №UA18RU-AVP від 06.02.2020, в рамках якого була здійснена поставка товарів, є ООО Меридиан АНК, а виробниками товарів є RUINIAN V-bRIGHT AUTO FITTING CO.. LTD. CARVILLE AUTO PART TECHNOLOGY TAICANG CO.. LTD. ZHEJIANG MINGTAI AUTO SPARE PARTS CO.. WUHU JIAXIAN DRIVE SHAFT CO та інші. Таким чином, контракт № UA18RU-AVP є непрямими контрактом, тобто укладеним не з виробником товару. Зазначає, що одним із обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість, якщо рахунок сплачено, є - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Всупереч вищезазначеним приписам та вимогам ч.1 та ч.2 ст.53 МКУ, разом з ЕМД № UA807170/2020/021742 від 27.04.2020 декларантом не було надано до митниці жодного банківського або іншого платіжного документу, що стосується товарів позивача, що підтверджується відсутністю у графі 44 цієї ЕМД реквізитів документу за кодом «3001», який згідно з Класифікатором документів відповідає банківському платіжному документу, що стосується товару. Вказує, що договір транспортного експедирування до митного оформлення декларантом надано не було. Таким чином, ця складова митної вартості документально декларантом не підтверджена.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стверджує, що позивачем було в повному обсязі надано митному органу документи, які підтверджують митну вартість товарів, в тому числі з усіма відомостями, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів відповідно до законодавчо закріпленого переліку.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2018 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю АВТОПАРТС-ВМ, Україна, та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕРИДИАН АНК, Росія, було укладено контракт № UA18RU-AVP, за умовами якого ТОВ МЕРИДИАН АНК продає, а позивач купує агрегати та запасні частини до автомобілів, найменування, кількість, комплектація та ціни встановлюються в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього контракту (п. 1.1.).

Пунктом 1.2. контракту передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA (місто в РФ, в якому буде оформлюватися зазначається в кожній наступній специфікації), Росія (Інкотермс 2010). Згідно з розділом 2 та п. 2.1. контракту, ціни на товар закріплюються в рублях РФ як розрахунковій валюті, зазначені за позиціями в додаткових специфікаціях та дійсні тільки для даного контракту. п. 2.3. контракту передбачено, що ціни розуміються на умовах FCA, згідно Інкотермс-2010 та включають в себе плату за виконання митних формальностей та банківські витрати на території РФ, а також послуги за маркування, упаковку, завантаження на транспортний засіб покупця. Ціни, зазначені в черговій специфікації, є твердими та не підлягають змінам протягом періоду дії контракту (п. 2.2 Контракту).

Відповідно до специфікації № 20/07 від 17.04.2020 до контракту, ТОВ МЕРИДИАН АНК було здійснено поставку товару на загальну суму 3281419,96 рублів РФ. Згідно з специфікацією № 20/07 від 17.04.2020 до контракту, поставка товарів здійснювалася на умовах FCA-Ульяновськ, порядок сплати за товар - протягом 180 днів з моменту підписання специфікації, згідно п. 5.1. вищевказаного контракту.

З метою митного оформлення товару, імпортованого позивачем на підставі вищезазначеного контракту, до відповідача - Слобожанської митниці Держмитслужби було подано електронну митну декларацію № UA807170/2020/021742 від 27.04.2020.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем (декларантом) було заявлено митну вартість за основним (першим) методом визначення митної вартості - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявленої митної вартості позивачем митному органу було подано наступні документи згідно переліку, що зазначений у графі 44 МД № UA807170/2020/021742 від 27.04.2020, а саме: автотранспортна накладна б/н від 21.04.2020; декларація про походження товару № 200413 від 21.04.2020; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 27/04 від 27.04.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару - довідка № 23/01 від 23.01.2020; контракт №UA18RU-AVP від 06.02.2018 з додатками від 15.11.2018 та 27.12.2019; специфікація № 20/07 від 17.04.2020; копія митної декларації країни відправлення № 10418010/210420/0106450 від 21.04.2020.

27.04.2020 відповідачем було розпочато процедуру консультацій із позивачем шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировин.

За результатами розгляду відповідачем поданих позивачем документів, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/001009/2 від 27.04.2020, згідно з яким вартість задекларованого товару митний орган визначив за резервним методом, та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/00617 від 27.04.2020.

Не погоджуючись з зазначеними рішенням про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/001009/2 від 27.04.2020 та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2020/00617 від 27.04.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2020/001009/2 від 27.04.2020 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску ти пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2020/00617 від 27.04.2020 Слобожанської митниці Державної митної служби України є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 (далі по тексту - МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі ст. 55 МК України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час подання МД № UA807170/2020/021742 від 27.04.2020 року було надано повний пакет документів відповідно до даного переліку

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Колегія суддів зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа №21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UА807000/2020/001009/2 від 27.04.2020, підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування зазначено, що вартість товару не відповідає рівню вартості подібних та аналогічних товарів.

В обґрунтування причин неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості відповідач послався на ст.ст.54, 55, 57-60, 62, 63 Митного кодексу України, а саме: невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного Кодексу України, у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у ч.2 ст. 53 МКУ, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених п.3 ст. 53 МК України; не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари та на подібні товари, щодо ідентичних та подібних товарів, зокрема, про такі, що продаються митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо понесених в Україні витрат на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; не надана декларантом інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару. Джерелом інформації для даного рішення по товару зазначено наявну у митного органу цінову інформацію, з врахуванням спрацювання ризику АСАУР, яка міститься у MD № UA 807200/2020/1899, № UA807170/2020/8682, № UA 500070/2020/206647 та інших.

Коригування митної вартості відповідачем здійснено за другорядним методом (резервним методом) у відповідності до ст. 64 МК України.

Отже, фактично обставиною для коригування митної вартості слугувало те, що заявлена митна вартість ввезеного позивачем товару, є нижчою, ніж вартість товару, вказана в зазначених вище митних деклараціях, що було взято відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Водночас, статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості наведеного вище, відповідач, обґрунтовуючи числове значення митної вартості товару, скоригованого митним органом, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій (наявна в митного органу інформація: MD № UA 807200/2020/1899, № UA807170/2020/8682, № UA 500070/2020/206647 та інших), які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Застосування митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем до митного органу не було надано Договір транспортного експедирування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч. 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Таким чином, для підтвердження транспортних витрат необхідний не договір транспортного експедирування, а документи, в яких вказується ціна за ці транспортні витрати. Такими документами є рахунок на оплату та довідка про транспортно-експедиційні витрати, що були надані ТОВ «Автопартс-ВМ» відповідачу, та вказані у переліку документів, відображених в Картці відмови.

Тому твердження відповідача про те, що за відсутності договору про транспортно-експедиційні витрати не є можливим підтвердити транспортні витрати є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган у спірних правовідносинах визначив митну вартість не окремої одиниці товару (як це було зроблено платником податків під час подання ВМД), а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі впливають на ціну.

Також колегія суддів вказує на безпідставність посилання митного органу на те, що контракт № UA18RU-AVP від 06.02.2020 є непрямим, з огляду на те, що позивачем надано всі необхідні для декларування митної вартості товарів документи відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення в іноземній валюті та банківських металах №84 від 13.07.2020 спростовує доводи відповідача про ненадання декларантом до митниці жодного банківського або іншого платіжного документа, що стосується товарів позивача

Доводи відповідача про те, що декларантом було подано звіт про оцінку майна від 13.07.2020 № 13/07/2020/01, однак даний документ не можна вважати належним підтвердженням заявленої митної вартості товару, оскільки метою звіту є визначення ринкової вартості майна, а не митної, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що останні жодним чином не впливають на вирішення справи по суті, оскільки, як встановлено судом вище, позивачем, було надано достатньо документів, які свідчать про вартість товарів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо скасування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

У відповідності із ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи..

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року по справі № 520/14482/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 06.04.2021 року