Справа № 580/1110/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1110/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т. суддів: Пилипенко О.Є., Сорочка Є.О., за участю секретаря: Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду в Черкаській області щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, викладене у листі від 12.03.2020 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про прокуратуру з урахуванням рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01 жовтня 2017 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/248 вих 20 від 28.02.2020 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Позов мотивовано тим, що позивач є непрацюючим пенсіонером, який відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури має право на перерахунок пенсії, у зв`язку із змінами в оплаті праці.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, викладене у листі від 12.03.2020 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/248 вих 20 від 28.02.2020 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 13.12.2019р., отже, позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, відповідно до положень ч. 20 ст. 86 Закону України Про прокуратуру з 13 грудня 2019 року. Тому, дії відповідача що відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії з 13.12.2019, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області №18/248 вих 20 від 28.02.2020 без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат, є протиправними.

Відповідач не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування апеляційної скарги вказав, що після прийняття Конституційним Судом рішення №7-р(ІГ)/2019 від 13.12.2019 нормативно - правові акти про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді, не приймались. Таким чином, відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу згідно поданої ним заяви від 03.03.2020 на підставі довідки Прокуратури Чернігівської області від 26.02.2020 №18-22. Крім того, зазначив, що задоволена судом вимога про зобов`язання здійснити позивачу перерахунок пенсії без обмежень максимальним розміром є передчасною, оскільки спірні правовідносини щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача не виникали.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером органів прокуратури, який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 60% заробітної плати, призначену відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ з 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури були підвищені розміри посадових окладів працівників органів прокуратури України та надбавки за класні чини.

03.03.2020 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, на умовах її призначення, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», якою були збільшені посадові оклади працівників прокуратури та деякі інші доплати, а також на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019.

Для проведення перерахунку пенсії до заяви додано довідку прокуратури Черкаської області від 28.02.2020 року № 18/248 вих.-20 про розмір заробітної плати(грошового забезпечення) що враховується для перерахунку пенсії.

12.03.2020 року управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області листом, позивачу відмовлено в проведенні перерахунку призначеної раніше пенсії.

Відповідач вважає, що підстави для перерахунку пенсії позивачеві згідно довідки про заробітну плату прокуратури Черкаської області від 28.02.2020 № 18/248 вих.-20 відсутні, оскільки розмір заробітної плати зазначено на 06.09.2017 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657. А право на перерахунок призначених пенсій виникає за зверненнями, що надходять починаючи з 13 грудня 2019 року, для яких момент виникнення права на перерахунок пенсії настає не раніше 13 грудня 2019 року.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову в перерахунку пенсії, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 року визначалися Законом України Про прокуратуру від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

Відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 12 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, на момент призначення пенсії позивачеві порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 18 статті 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ.

Станом на дату призначення пенсії позивачу, положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ передбачали її виплату в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, а також можливість її перерахунку.

Разом з тим, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (03 березня 2020 року) правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінилося.

Колегія суддів наголошує, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 2015 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 60% заробітної плати, призначену відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (вказане, окрім іншого, встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили № 712/5061/16-а).

З 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIII (крім, зокрема, положень пункту 15 розділу І цього Закону (стосуються внесення змін до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII Про прокуратуру), які набрали чинності з 25 квітня 2015 року) частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ замінено чотирма частинами в новій редакції (п`ятнадцятою-вісімнадцятою).

Зокрема, частина п`ятнадцята (в новій редакції цієї статті) серед іншого передбачає, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Щодо умов і порядку перерахунку такої пенсії, слід зазначити, що з 1 січня 2015 року ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено в новій редакції (у відповідності із Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України), відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону № 213-VIII (набрав чинності з 1 квітня 2015 року) передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII (за винятком окремих його положень), який теж містить положення щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури (стаття 86).

Відповідно до п.п. 1 п. 3 розділу ХІІ Закону № 1697-VII з набранням чинності цим Законом таким, що втратив чинність, зокрема, є Закон № 1789-ХІІ, крім <…> частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 <…>.

Норми щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 1789-ХІІ, містились у частинах тринадцятій, вісімнадцятій статті 50-1 цього Закону, отже з набранням чинності Законом № 1697-VII ці положення статті 50-1 втратили чинність.

Згідно з ч. 13 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII (в редакції Закону України від 24 грудня 2014 року № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії по інвалідності, положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (крім частин третьої, четвертої, шостої, одинадцятої) втратили чинність згідно з Законом № 1697-VII. Визначення умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, за Законом № 1697-VI віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури (як було передбачено ч. 17, а потім 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а потім - ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII) зумовило неможливість проведення відповідачем відповідно перерахунку.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопад 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом покладено саме на Уряд.

Неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови пенсіонеру у такому перерахунку, оскільки це порушує статтю 22 Конституції України.

Більш того, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: " 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

У своєму рішенні від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до статті 86 Закону.

З урахуванням викладеного, на момент розгляду даної справи, законодавством України передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якої таке право може бути реалізовано за умови прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та надання позивачем довідки про заробітну плату при звернення до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки довідкою прокуратури Черкаської області №18/248 вих 20 від 28.02.2020 визначено розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії позивача, то позовні вимоги останнього щодо здійснення перерахунку пенсії з 13.12.2019 виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі даної довідки Прокуратури Чернігівської області підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження граничного розміру, колегія суддів зазначає таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак, вказана норма набрала чинності після призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Тобто, норми Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ в цій частині до позивача не застосовуються, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності. Отже, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Натомість, позивачу пенсія призначена відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, тобто до набрання чинності Законом №1697-VІІ.

Таким чином, враховуючи те, що позивач вже є пенсіонером і пенсія призначена йому відповідно до Закону №1789-ХІІ, тому до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ.

Доводи скаржника про передчасне задоволення судом позовних вимог про зобов`язання здійснити позивачу перерахунок пенсії без обмежень максимальним розміром, оскільки спірні правовідносини щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача не виникали, не заслуговують на увагу, позаяк позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір, тому позовна вимога в цій частині є правомірною та правильно задоволена судом першої інстанції.

Крім того, перерахунок пенсії у разі її обмеження максимальним розміром змусить позивача повторно звертатись до суду з позовом.

Колегія суддів зауважує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З огляду на те, що дана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, суд апеляційної інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Що стосується судового рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвокату за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у тому числі їх вартість, та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Яременком В.А. укладено договір №6/20 від 17.03.2020 про надання правничої допомоги та передбачено обсяг робіт.

На підтвердження понесених позивачем витрат, до матеріалів справи додано розрахунок з детальним описом наданих послуг від 30.03.2020, а саме: вивчення нормативної бази та судової практики 2000грн; збір матеріалів та підготовка позову 2000грн; участь у судовому засіданні 1000 грн.

Окрім того, в матеріалах наявна квитанція № 49007063 від 27.04.2020 про перерахунок грошових коштів в розмірі 3000грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в оскарженому рішенні помилковими, оскільки вони зроблені за формального підходу до вирішення питання обґрунтованості понесених позивачем витрат на правничу допомогу та не ґрунтуються на всебічно та повно досліджених доказах, наявних в матеріалах справи.

Договором №6/20 від 17.03.2020 про надання правничої допомоги сторони передбачили, що обсяг виконаних робіт та їх вартість встановлюються актами виконаних робіт, або в іншому порядку за домовленістю сторін.

Проте, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт із зазначенням обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількістю витраченого часу, що ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Розрахунок з детальним описом наданих послуг від 30.03.2020 містить послуги з:

- вивчення нормативної бази та судової практики 2000грн;

- збір матеріалів та підготовка позову 2000грн;

- участь у судовому засіданні 1000 грн.

Проте, з даного розрахунку не можливо визначити, які саме послуги надані адвокатом на суму 3000 грн, за які позивачем сплачено згідно з квитанцією № 49007063 від 27.04.2020.

Суд звертає увагу, що дана справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання представників сторін. Тобто, адвокат позивача участі у судовому засіданні не брав.

Таким чином, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, які були прийняті позивачем та як наслідок, визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу останнім, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами розмір правової допомоги за надані послуги під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому стягнення судом витрат на правничу допомогу є помилковим.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) грн скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05 квітня 2021року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Є.О. Сорочко