Справа № 480/8969/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 р.Справа № 480/8969/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 15.01.21 року по справі № 480/8969/20

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни

третя особа - акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни (далі відповідач), третя особа - Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни від 19.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59829094.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року позов задоволено.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2019 ВП № 59829094.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1471,40 грн., сплачений при зверненні до суду та судові витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року по справі №480/8969/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач є власником карткового рахунку в АТ "Перший Міжнародний Український Банк", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4, а тому в даному випадку порушення положень Закону України «Про виконавче провадження», та Інструкції з організації примусового виконання рішень, чинної на момент відкриття виконавчого провадження №69829094 відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві. Отже, оскаржувана постанова була винесена за місцем знаходженням майна боржника, що відповідає ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції без змін, враховуючи, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обставин і доказів, досліджених судом першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. видано виконавчий напис № 17078 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 38341,79 грн.

19.08.2019 приватним виконавцем Клітченко Оксаною Анатоліївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59829094 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованості у розмірі 38341,79 грн.

Не погодившись з прийнятою виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження поза межами свого виконавчого округу, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 19.08.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 59829094, не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 4 Закону №1404-VIIІ, у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 14 Закону №1404-VIIІ, учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 15 Закону №1404-VIIІ передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону №1404-VIIІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1404-VIII місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

З огляду на викладене, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом №1404-VIII випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника.

Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Таким чином, приватний виконавець Клітченко О.А. має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах саме м. Києва, що є можливим у випадку, якщо місцем проживання або місцезнаходженням боржника є м. Київ або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 11.10.2006 року і по теперішній час.

Доводи відповідача на те, що місцем майна боржника є місцезнаходження банку, в якому у боржника відкритий картковий рахунок АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою м. Київ вул. Андріївська, 4, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3.1 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно ч. ч.6.1, 6.2 ст.6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частиною 4 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, грошові кошти на рахунках банку є майном.

Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що наявність лише самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів не породжує цивільні права та обов`язки. Банківський рахунок не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій.

Отже, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна у такому банку та не є таким майном.

При цьому, відповідачем не було надано доказів того, що на картковому рахунку, який на її думку належить позивачу, відкритому в АТ "ПУМБ", на момент відкриття виконавчого провадження знаходяться грошові кошти, що давало б підстави вважати їх майном боржника, відповідно, визначати за допомогою цього місцезнаходження майна боржника.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено та з матеріалами справи не встановлено, що на дату прийняття оспорюваної постанови у приватного виконавця були відомості про наявність у боржника коштів на рахунках у банках, що розташовані у м. Києві.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10.09.2018 по справі № 905/3542/15, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам щодо накладення арешту на майно, однак при наявності грошових коштів на банківських рахунках, тобто за інших фактичних обставин справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що станом на момент відкриття виконавчого провадження законодавчо не було встановлено вимоги подавати разом із заявою про примусове виконання рішення документального підтвердження того, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходяться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, а бо в межах виконавчого округу приватного виконавця, а отже у ОСОБА_2 були відсутні підстави вимагати від стягувача надання відповідних документів, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Тобто, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону №1404-VIII та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що постанова від 19.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59829094 не відповідає критерію законності, визначеному ч. 2 ст. 2 КАС України.

Інші доводи апеляційної сарги відповідача наведених висновків не спростовують.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже підстави для його скасування відсутні, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, в своєму відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені у зв`язку з апеляційним розглядом справи, в сумі 1000 грн.

Колегія суддів зазначає, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До заяви позивачем додано опис робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 11.12.2020 року, від 31.03.2021 року №2; квитанцію про оплату послуг від 31.03.2021 року №6 на суму 1000 грн.

Матеріали справи містять копію договору про надання правової допомоги від 11.12.2020 року, відповідно до якого, Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу пов`язану з оскарженням постанови приватного виконавця Клітченко О.А. від 19.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59829094.

Відповідно до пп.3.1.2 п. 3.1 Договору про надання правової допомоги від 11.12.2020 року, за послуги передбачені п. 1.1 цього договору клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, в тому числі складання апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу складає 1000 грн.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів звертає увагу, що поданий відзив на апеляційну скаргу повторює правову позицію, викладену в позовній заяві, якій суд першої інстанції надав оцінку та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, в наданому до суду описі виконаних робіт №2 від 31.03.2021 відсутня кількість витрачених годин на ознайомлення з апеляційною скаргою та надання послуги щодо складання відзиву на апеляційну скаргу, зазначена лише загальна вартість робіт в сумі 1000 грн.

Крім того, у визначену в договорі суму 1000 грн, входить послуга представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, однак, у відзиві позивач просила розглянути справу за її відсутності та відсутності її представника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п.269).

Колегія суддів дійшла висновку, що складання та подання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значних затрат часу та не вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивача клопотання, та розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 500,00 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 480/8969/20 залишити без змін.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (м.Київ, вул. Раїси Окіпної, 4а, офіс 35-А, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот гривень) 00 коп

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський