Справа № 640/864/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року місто Київ №640/864/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго»
доГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 17.12.2020 у виконавчому провадженні №62070743,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 17.12.2020 ВП №62070743.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що постанова про накладення штрафу від 17.12.2020, винесена в межах виконавчого провадження № 62070743, є протиправною, оскільки станом на момент її прийняття існували обставини, що зумовлювали обов`язкове зупинення виконавчого провадження з підстав, визначених пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації, дія якої триває з 10.05.2018 і по сьогоднішній день. Позивач зауважив, що останній повідомляв відповідача про наявність обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення здійснення виконавчих дій, однак, не врахувавши таких обставин, відповідачем всупереч Закону України «Про виконавче провадження» прийнято оскаржувану постанову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2021 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви, зокрема, надав обгрунтування щодо строків звернення до суду та докази сплати судового збору за подання позовної заяви по справі №640/864/21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №640/9727/20 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до судового розгляду, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву та зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №№61121754.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи, призначеної на 10.03.2021, знято з розгляду.

У судовому засіданні 17.03.2021 у зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням останнім матеріалів виконавчого провадження №62070743, суд оголосив про відкладення розгляду справи.

Відповідач правом щодо надання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався, однак на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2021 надав суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №62070743.

У судове засідання 24.03.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився. Враховуючи надходження клопотання від представника позивача, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2019 компанія Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) звернулася до суду із заявою про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-Промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 за позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго») (Україна) до Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) (Гонконг) про покладення на відповідача обов`язку підписати акт прийому-передачі вугільної продукції № 09/AGL від 30 березня 2015 року, складений на підставі сертифікату № 150324039С від 19 березня 2015 року, та передати його позивачеві, а також про стягнення з відповідача витрат з оплати арбітражного збору в частині, що стосується ПАТ «Центренерго».

Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України у складі голови Крупко П. М., арбітрів Винокурової Л. Ф. і Чижикова Г. Д. 18 вересня 2018 року у місті Києві по справі № 333г/2016 за позовом ПАТ «Центренерго» (Україна) до Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) (Гонконг) прийнято рішення на узгоджених умовах, відповідно до якого в частині, що стосується ПАТ «Центренерго», вирішено:

- зобов`язати ПАТ «Центренерго» протягом 10 календарних днів з дати отримання арбітражного рішення скласти, підписати і направити (вручити) Arida Global Limited акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, виходячи з відомостей, викладених у пункті 1 розділу ІІ клопотання Arida Global Limited №3 від 18 вересня 2018 року про прийняття арбітражного рішення на підставі статті 50 Регламенту МКАС, показників виходу летючих речовин на сухий беззольний стан палива (Vdaf), зафіксованих в аналітичному звіті іноземного підприємства «СЖС УКРАЇНА» № ODL1820-0602 від 05 липня 2018 року, та узгодженої сторонами фактичної вартості поставленої партії вугілля - 310 179, 12 доларів США;

- встановити, що акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, оформлений та підписаний у відповідності до цього рішення, вважається підставою для оплати ПАТ «Центроенерго» вартості вугілля, поставленого Arida Global Limited.

Вказане рішення набрало законнъ сили з 18.09.2018 і є остаточним.

Вважаючи, що ПАТ «Центренерго» рішення на узгоджених умовах Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.09.2018 у добровільному порядку не виконано, Аріда Глобал Лімітед звернулось до суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду, який діяв як суд першої інстанції, від 30.10.2019, із урахуванням ухвали цього ж суду від 05.11.2019 про виправлення описки, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 14.01.2020, заяву Аріда Глобал Лімітед про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення на узгоджених умовах Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18 вересня 2018 року у справі № 333г/2016 про зобов`язання ПАТ «Центренерго» протягом 10 календарних днів з дати отримання дійсного рішення скласти, підписати і направити (вручити) Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) акт прийому-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, виходячи з відомостей, викладених у пункті 1 розділу ІІ клопотання Аріда Глобал Лімітед (Arida Global Limited) № 3 від 18 вересня 2018 року про винесення арбітражного рішення в порядку статті 50 Регламенту МКАС, показників виходу летючих речовин на сухий беззольний стан палива (Vdaf), зафіксованих в аналітичному звіті іноземного підприємства «СЖС Україна» № ODL1820-0602 від 05 липня 2018 року, і узгодженої сторонами фактичної вартості поставленої партії вугілля - 310 179, 12 доларів США та встановлення, що акт прийому-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, складений і підписаний відповідно до дійсного рішення, є підставою для оплати ПАТ «Центренерго» вартості вугілля, поставленого Аріда Голобал Лімітед (Arida Global Limited).

На виконання вищезазначеного рішення Київським апеляційним судом 03.02.2020 видано виконавчий лист № 824/132/19.

З огляду на вказане, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.05.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62070743 з виконання виконавчого листа Київського апеляційного суду від 03.02.2020 № 824/132/19 та зобов`язано боржника, а саме ПАТ «Центренерго» виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із відповідними заявами, серед яких заява від 05.08.2020 №01/1715, заява від 15.12.2020 №08/3151, про зупинення вчинення виконавчих дій, в тому числі в межах виконавчого провадження № 62070743, з посиланням на п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації, дія якої триває і на сьогодні.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченком М.М. від 22.09.2020 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №62070743 на позивача накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн., з огляду на невиконання рішення та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.

В подальшому, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченком М.М. від 17.12.2020 ВП №62070743 за невиконання рішення суду на ПАТ «Центренерго» накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн, яка є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Позивач, вважаючи, що на момент винесення постанови про накладення штрафу існували обставини, які зумовлювали обов`язкове зупинення виконавчого провадження з підстав, зазначених в пункті 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`ктів великої приватизації, дія яких триває і на сьогодні, не погоджується з прийнятою постановою, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення штрафу у сумі 10 200,00 грн ВП №62070743.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду, з приводу якого здійснюються заходи для його виконання, без поважних причин.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 №522/6739/17.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченком М.М. від 22.09.2020 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №62070743 на позивача накладено штраф у розмірі 5 100, 00 грн., з огляду на невиконання рішення та зобов`язано останнього виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Надалі, у зв`язку з відсутністю у державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченка М.М. відомостей щодо виконання боржником судового рішення у справі №824/132/19, останнім, в рамках виконавчого провадження №62070743 винесено постанову від 17.12.2020 про накладення на боржника штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частин першої та другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, відповідно до постанови від 17.12.2020 ВП №62070743 до позивача застосовано штраф у розмірі 10 200,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови посилається виключно на наявність підстав для зупинення виконавчого провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а саме включення ПАТ «Центренерго» до переліку об`єктів великої приватизації.

При цьому, як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваної постанови є факт невиконання боржником рішення.

Факт невиконання рішення суду позивачем не спростовується, а жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності поважних причин, які перешкоджали виконанню рішенню суду, яке набрало законної сили, не надано. Одночсано, не надано доказів того, що існували обставини, які істотно ускладнювали виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно з частинами другою, третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції») право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі «Піалопулос та інші проти Греції», якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі «Войтенко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже, суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення прав особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки станом на момент винесення рішення у справі позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження факту неможливості вчинення дій з виконання виконавчого листа, виданого Київським апеляційним судом 03.02.2020 №824/132/19, а саме скласти, підписати і направити (вручити) Arida Global Limited акт приймання-передачі вугільної продукції за контрактом № 111/21 від 16 грудня 2014 року, протягом 10 календарних днів з дати отримання дійсного рішення, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а відтак не підлягає скасуванню.

При цьому, суд наголошує, що в ході судового розгляду цієї справи оцінка бездіяльності відповідача щодо наявності/відсутності підстав для зупинення виконавчого провадження № 62070743 не надається, оскільки це не є предметом спору.

З огляду на вказане, доводи позивача, щодо наявності бездіяльності відповідача щодо зупинення виконавчого провадження, в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови, не приймаються судом до уваги, адже, як встановлено судом вище, підставою для прийняття останньої є саме невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Одночасно, як вбачається з наданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження №62070743 жодної інформації, листів, повідомлень тощо до відповідача від боржника не надходило.

Враховуючи той факт, що позивачем жодних інших доводів протиправності постанови про накладення штрафу від 17.12.2020 ВП №62070743 не повідомлено, а доказів оскарження бездіяльності відповідача в частині зупинення виконавчого провадження до суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Враховуючи вищевикладені обставини, а також з урахуванням того, що судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт невиконання позивачем судового рішення суду у справі №824/132/19, на виконання якого судом було видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження №62070743, суд приходить до висновку про правомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу від 17.12.2020 ВП №62070743 та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.