Справа № 640/31915/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу адвоката Рибінцева Сергія Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа - Департамент патрульної поліції, про зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

17.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа - Департамент патрульної поліції, про зобов`язати вчинити дії про зобов`язання відповідача повернути виконавчі документи стягувачу у виконавчих провадженнях № 63830833 та № 63831335.

На обгрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що оскільки нею змінено місце реєстрації та проживання, а строк пред`явлення виконавчих листів, зазначений у цих листах сплив, відповідач-1 повинен був повернути виконавчі листи стягувачу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, при прийнятті спірних виконавчих документів до виконання відповідачами не допущено порушень вимог статті 24, 25 Закону України "Про виконавче провадження",

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокатом позивача подано апеляційну скаргу, якою просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 р. скасувати та прийняте нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обгрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Разом з тим, від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи клопотання через запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Перевіривши доводи заяв, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до статті 310 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється апеляційним судом за правилами спрощеного позовного провадження і участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому сторони помилково вважають, що за їх відсутності засідання не може відбутися або не буде прийнята судом до уваги їх правова позиція, викладені в позові, апеляційній скарзі та/або у письмових поясненнях.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів також враховує рекомендації Вищої ради правосуддя, викладені у рішенні від 26 березня 2020 року «Про доступ до правосуддя в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зокрема, безперервно здійснювати судочинство у невідкладних справах, які визначені процесуальними кодексами та судами (суддями), з дотриманням балансу між правом на безпечне довкілля для суддів, сторін у справах та правом доступу до правосуддя; за можливості проводити судові засідання в режимі реального часу у мережі Інтернет тощо.

Разом з тим, від сторін клопотань про розгляд справ у мережі Інтернет не надходило.

Отже, з огляду на вищевикладене та скорочені терміні розгляду справи даної категорії, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження № 63830833 та № 63831335 відкриті постановами Дніпровського ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07 грудня 2020 року та 08 грудня 2020 року на підставі заяв про відкриття виконавчого провадження від 07 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року та постанов про адміністративні штрафи від 07 вересня 2020 року № 1АВ00844518 та від 14 вересня 2020 року № 1АВ00882449 про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу на користь держави у розмірі по 255,00 грн.

28 грудня 2020 року з Дніпровського ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за місцем роботи боржника надійшло два виконавчих провадження № 63831335 та № 63830833, примусового виконання виконавчих документів, а саме: постанова № 1АВ 00844518 від 07 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу на користь держави у розмірі 255,00 грн. та постанова № 1АВ 00882449 від 14 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу на користь держави у розмірі 255,00 грн.

Згідно статті 25 частини четвертої Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень ВП № 63831335 та ВП № 63830833.

28 грудня 2020 року державним виконавцем, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про арешт коштів боржника, ВП № 63831335 та ВП № 63830833.

05 січня 2021 року державним виконавцем, з метою встановлення відомостей про осіб боржників, які отримують пенсії, направлено запит до Пенсійного фонду України. Згідно відповіді, інформації не знайдено.

Також 05 січня 2021 року державним виконавцем, з метою встановлення відомостей про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи, направлено запит до Пенсійного фонду України. Згідно відповіді, боржник отримує дохід у ТОВ "РУСТ Україна" за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 2А.

Крім того, 05 січня 2021 року державним виконавцем направлено запит до МВС України, щодо встановлення інформації про транспортні засоби, зареєстровані за боржником на праві власності. Згідно відповіді, за боржником зареєстровано транспортний засіб.

05 січня 2021 року державним виконавцем, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», по виконавчих провадженнях № 63831335 та № 63830833 винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які направлено до ТОВ "РУСТ Україна" для виконання, за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 2А.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що станом на 11 січня 2021 року по виконавчих провадженнях № 63831335 та № 63830833 боржником штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю спірних постанов позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вже було заначено вище, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідачів не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З огляду на статтю 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

За приписами частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, серед іншого: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Отже, Законом №1404-VIII визначено вичерпний перелік вимог до виконавчого документа, які є обов`язковими для органу, який його видав, а, також, визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається.

Аналізуючи наведені положення Закону № 1404-VIII можна дійти висновку, що на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону № 1404-VIII, чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження.

Треба зауважити також, що виконавчі документи видав орган, уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення і державний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цими документами.

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Відтак, апелянт зазначає, що відповідач-1 прийняв до виконання виконавчі документи з порушенням строків, оскільки зазначені строки у таких виконавчих документах сплили.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими, оскільки строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначаються ст.12 Закону, частиною 1 якої встановлено строк пред`явлення виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, до примусового виконання протягом трьох місяців.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчі провадження № 63830833 та № 63831335 відкриті постановами Дніпровського ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07 грудня 2020 року та 08 грудня 2020 року на підставі заяв про відкриття виконавчого провадження від 07 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року та постанов про адміністративні штрафи від 07 вересня 2020 року № 1АВ00844518 та від 14 вересня 2020 року № 1АВ00882449.

Отже, Дніпровський ВДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрило виконавчі провадження в тримісячний строк, який визначений законом, тому відсутні підстави для визнання дій цього відповідача протиправними.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання боржника, колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи убачається, що у оскаржуваних постановах адреса боржника зазначена відповідно до даних, які містяться у виконавчих документах - постановах про адміністративні штрафи від 07 вересня 2020 року № 1АВ00844518 та від 14 вересня 2020 року № 1АВ00882449.

В свою чергу, а ні Закон України «Про виконавче провадження», а ні Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, не містить положень щодо обов`язку виконавця до відкриття виконавчого провадження перевірити підвідомчість виконавчого документа.

Крім того, системний аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що до відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не має повноважень на вчинення будь-яких дій по встановленню місця проживання боржника або місцезнаходження його майна.

Реалізація передбаченого п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» права виконавця одержувати від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб будь-яку інформацію, в тому числі інформацію щодо місця проживання боржника, можлива лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.

Отже, отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у місті Києві, державний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження. Зазначення у виконавчому документі адреси боржника, яка не відповідає дійсній інформації, не дає підстав вважати, що рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження є незаконним.

Разом з тим, з огляду на те, що відповідно до відомостей Пенсійного фонду України боржник отримує дохід у ТОВ "РУСТ Україна" за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 2А., та наявність за боржником реєстрації транспортного засобу, відповідачем -1 були правомірно вжиті заходи щодо передачі спірних виконавчих проваджень для подальшого виконання Подільському районному відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено обгрунтованість позовних вимог, хоча такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено на суб`єкта владних повноважень, внаслідок чого доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст постанови виготовлено 06.04.2021 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рибінцева Сергія Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа - Департамент патрульної поліції, про зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель