Справа № 804/4449/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 804/4449/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. (суддя Кальник В.В.) в справі № 804/4449/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання призначити пенсію за віком згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ в розмірі, визначеному цим законом, з 02.02.2018 р. і у подальшому щомісячно довічно виплачувати пенсію за віком, призначену на підставі та в розмірі, встановлених зазначеним законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухваливши нове рішення про задоволення позову. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про невідповідність статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» приписам статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На думку апелянта, окружний адміністративний суд не є тим судом, якому належить компетенція вирішення питань невідповідності одного закону над іншим, про застосування такого закону при розгляді та вирішенні певної та конкретної адміністративної справи.

Вказує, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого, за позицією відповідача, вона набуде право на пенсію за віком по досягненню 60 років, порушує її права, гарантовані Конституцією України.

Зазначає про неправильність висновку суду першої інстанції про доведеність відповідачем правомірності рішення, а також про не зазначення судом першої інстанції в рішення про подання відповідачем заперечень щодо поданої нею відповіді на відзив, що передбачено ч. 1 ст. 164 КАС України. Неподання відповідачем таких заперечень, на думку апелянта, свідчить про відсутність заперечень проти її доводів про право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

У відповіді на відзив відповідача позивач просить задовольнити апеляційну скаргу.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.02.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 12.03.2018 року № Є3280/18 позивачу повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за віком у зв`язку із тим, що позивач народилась у 1963 році, тому відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набуде право на призначення пенсії після досягнення 60 років.

Оскільки позивач є жінкою 1963 року народження, то відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона набуде право на пенсію за віком після досягнення 60 років, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

По досягненню 55-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою довільної форми про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 12.03.2018 р. № Є3280/18 ГУ ПФУ повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за віком у зв`язку із тим, що позивач народилась у 1963 році, тому відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона набуде право на призначення пенсії після досягнення 60 років.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності у позивача, яка не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права на призначення пенсії за віком у віці 55 років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною другою статті 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що Законом № 1058-IV, який є спеціальним у межах спірних правовідносин та який визначає умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, встановлено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком, а жінкам підвищено вік, з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження, - від 55 до 60 років.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , є жінкою, тому відповідно до вимог статті 26 Закону № 1058-IV позивач набуде право на пенсію за віком після досягнення 60-річного віку.

Суд визнає цілком необґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком по досягненню 55-річного віку на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IVвстановлено, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Враховуючи, що стаття 12 Закону № 1788-ХІІ щодо визначення права на пенсію за віком жінок при досягненні 55 років суперечить Закону № 1058-IV, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач не має право на пенсію при досягненні 55-річного віку на підставі статті 12 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про відсутність у суду першої інстанції компетенції на вирішення питань відповідності/невідповідності одного закону над іншим, про застосування такого закону при розгляді та вирішенні певної та конкретної адміністративної справи є хибними, адже при вирішенні справ суд має визначитися, яким законом регулюються спірні правовідносини.

При цьому суд зазначає, що саме законодавцем у пункті 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV унормовано застосування законів України та інших нормативно-правових актів тільки в частині, що не суперечить Закону № 1058-IV.

Позиція позивача стосовно порушення її прав Законом № 1058-IV є безпідставною, адже стаття 26 Закону № 1058-IV, якою збільшено пенсійний вік, є чинною, конституційною не визнавалася, тому має застосовуватися у питанні визначення права на пенсію за віком.

Посилання апелянта на не зазначення судом першої інстанції в рішенні про подання відповідачем заперечень щодо поданої нею відповіді на відзив, що передбачено ч. 1 ст. 164 КАС України, а неподання відповідачем таких заперечень, на думку апелянта, свідчить про відсутність заперечень проти її доводів про право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення», також є необґрунтованими.

Подання стороною (відповідачем) заперечень щодо відповіді на відзив є правом сторони, тому не подання заперечень жодним чином не свідчить про відсутність у відповідача заперечень та визнання позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. в справі № 804/4449/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. в справі № 804/4449/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06.04.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06.04.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко