Справа № 640/1975/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1975/21 Суддя першої інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

за участю:

представника позивача: - Лещенка О.В.,

представників відповідача: - Кобзаря В.П.,

- Грабовського А.В.,

представників третьої особи:- Шевченка О.А.,

- Стужука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України, третя особа - Державне бюро розслідувань про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної охорони України, третя особа - Державне бюро розслідувань про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління державної охорони України щодо недопуску ОСОБА_1 до виконання ним повноважень Голови Конституційного Суду України;

- зобов`язати Управління державної охорони України та осіб, які перебувають на службі Управління державної охорони України утриматись від вчинення будь-яких перешкод у допуску ОСОБА_1 до будівлі, де знаходиться Конституційний Суд України за адресою: АДРЕСА_1 , робочого кабінету за вказаною адресою та земельної ділянки, на якій розташована будівля Конституційного Суду України за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :79:012, місцезнаходження АДРЕСА_2 ).

01.02.2021 року до Окружного адміністративного суду м. Києва також надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом:

- заборони Управлінню державної охорони України та його службовим, посадовим особам вчиняти дії щодо створення перешкод до виконання ОСОБА_1 повноважень Голови Конституційного Суду України;

- заборони Державному бюро розслідувань та його службовим, посадовим особам вчиняти дії щодо створення перешкод до виконання ОСОБА_1 повноважень Голови Конституційного Суду України.

08 лютого 2021 року представником позивача подано клопотання, в якому останній просив залишити без розгляду вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони Державному бюро розслідувань та його службовим, посадовим особам вчиняти дії щодо створення перешкод до виконання ОСОБА_1 повноважень Голови Конституційного Суду України.

У судовому засіданні 08 лютого 2021 року представник позивача підтримав уточнені вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у заяві в частині, що стосується вимог до Управління державної охорони України. Представники відповідача та представник третьої особи заперечували проти вжиття заходів забезпечення позову, підтримавши пояснення, викладені у письмових запереченнях проти заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову - задовольнити: заборони Управлінню державної охорони України та його службовим, посадовим особам вчиняти дії щодо створення перешкод до виконання ОСОБА_1 повноважень Голови Конституційного Суду України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

23 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 11982, Управлінням державної охорони України подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, наголошує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

24 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 11998, Державним бюро розслідувань подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, наголошує, що у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не наведено належного обґрунтування та не надано належних та достатніх доказів, необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням положень ч.2 ст. 150 КАС України.

29 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 12575, від журналіста програми «Схеми», Радіо Свобода на електронну адресу суду надійшло клопотання про можливість здійснення онлайн - трансляції судового засідання у справі № 640/1975/21, задля забезпечення принципів доступності та неупередженості здійснення правосуддя та принципу гласності судового процесу, відповідно до рішення Ради Суддів України від 30.10.2020 року.

Колегія суддів ухвалила частково задовольнити клопотання представника Радіо Свобода та дозволити відеозйомку даного судового засідання.

29 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 11998, від Державного бюро розслідувань надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого третя особа заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, крім того наголошує, що зазначений позов, на переконання заявника, взагалі не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1666а15 та Великої Палати Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 826/9464/18.

30 березня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 12866, Державне бюро розслідувань надіслав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що указом Президента України від 27.03.2021 року № 124/2021 «Про деякі питання забезпечення національної безпеки України» скасовано Указ Президента України від 14.05.2013 року № 256 «Про призначення ОСОБА_1 суддею Конституційного Суду України». Третьою особою наголошено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, оскільки указ Президента України про призначення позивача суддею Конституційного Суду України скасовано, позовна вимога в якій позивач просить УДО України та осіб, які перебувають на службі УДО України утриматись від вчинення будь - яких перешкод у допуску ОСОБА_1 до будівлі, де знаходиться Конституційний Суд України, робочого кабінету за вказаною адресою та земельної ділянки, на якій розташована відповідна будівля, є неналежними та не ефективним способом захисту порушеного права, оскільки ніяким чином не спрямована на захист прав позивача.

06 квітня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 13951, Управлінням Державної охорони України подано заяву щодо питань, які виникли під час судового засідання 30 березня 2021 року, яку відповідач просив долучити до матеріалів справи, у задоволенні вимог апеляційної скарги - відмовити, з підстав, викладених також у в цій заяві.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на тих обставинах, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки оцінку таким обставинам та доводам суд надає виключно під час розгляду справи по суті, відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (частина перша статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, позов, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За своєю суттю інститут забезпечення і адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Так, в обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, «що 30.12.2020 року, я прибув до свого робочого місця за адресою м. Київ, вул. Жилянська 14 (приміщення Конституційного Суду України), де військовослужбовці 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України вчинили протиправні дії, які виразились у недопуску до виконання службових обов`язків Голови Конституційного Суду України. Ніяких усних чи письмових пояснень щодо причин недопуску до будівлі Конституційного Суду України військовослужбовці, які перебувають на службі у Відповідача та вчинили вказані протиправні дії, не надали.

Вказаний факт недопуску військовослужбовцями 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України у приміщення будинку Конституційного Суду України по вулиці Жилянській, 14 у місті Києві, що знаходиться на охоронюваній Управлінням державної охорони України території засвідчений комісійним актом від 30.12.2020 року (копія акту додається до адміністративного позову). В акті про недопущення до адміністративної будівлі Конституційного Суду України начальник 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони підполковник О.І. Крапива ставити підпис відмовився.

У подальшому, я перебував у відпустці. Після виходу з відпустки, у період з 19.01.2021 року по 27.01.2021 року кожного дня прибував до свого робочого місця, проте, відповідач в особі відповідних військовослужбовців Управління державної охорони України вчиняли протиправні дії по створенню перешкод до виконання мною повноважень Голови Конституційного Суду України шляхом недопуску мене до будівлі Суду.

Вказані обставини підтверджуються копіями актів про недопущення мене до адміністративної будівлі Конституційного Суду України, складених у період з 19.01.2021 по 27.01.2021 року, які додаються до адміністративного позову.

Факти недопуску до приміщення Суду та вчинення протиправних дій військовослужбовцями, які перебувають на службі Відповідача підтверджується відео та фото, приєднані до адміністративного позову на окремому диску.

В усіх актах про недопущення до адміністративної будівлі Конституційного Суду України начальник 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України підполковник О.І. Крапива ставити підписи відмовився.

20.01.2021 року Секретаріат Конституційного Суду України звернувся до структурного підрозділу Відповідача - 1 відділу 6 Служби Департаменту охорони об`єктів Управління державної охорони України, із листом з приводу недопуску Голови Конституційного Суду України та запропоновано надати пояснення щодо підстав здійснення військовослужбовцями Управління державної охорони України заходів з недопущення Голови Конституційного Суду України до будівлі Суду.

Вказане звернення отримано 20.01.2021 року, проте, станом на момент звернення із вказаним адміністративним позовом відповіді щодо вказаних протиправних дій від Відповідача не отримано. На підставі чого та на підставі яких нормативних чи локально-правових актів Відповідач вчинив протиправні дії шляхом недопуску Голови Конституційного Суду України та перешкоджання допуску до об`єкту, щодо якого здійснюється державна охорона - невідомо.

22.01.2021 року я листом звернувся до начальника Управління державної охорони України Рудя С.Л. з вимогою негайного надання вказівки щодо допуску мене до будівлі Конституційного Суду України, повідомлення щодо видання розпорядчого акту Управління державної охорони України, особи, що видала вказаний розпорядчий акт щодо недопущення Голови Конституційного Суду України до будівлі Суду та надання копії цього розпорядчого акту.

Вказаного листа посадова особа відповідача отримала 22.01.21 року. Проте, жодних юридично-значимих дій щодо невчинення протиправних дій Відповідач та його посадові особи не вчинили.

Крім того, моїм адвокатом направлено на адресу начальника Управління державної охорони адвокатський запит № 405-к/00495/2021-659/4038 від 20.01.2021 з вимогою надання належним чином завірених копій документів, отриманих Відповідачем від Державного бюро розслідувань, на підставі яких 30 грудня 2020 року, 19 та 20 січня 2021 року здійснено перешкоджання співробітниками Управління державної охорони України у доступі Голові Конституційного Суду України до свого робочого місця за адресою: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, 14.

Вказаний адвокатський запит отримано Відповідачем 25.01.2021 року, однак відповіді на нього Відповідачем не надано.

У зв`язку із очевидно протиправними діями військовослужбовців, підпорядкованих Відповідачу, які проявились у формі недопуску мене до виконання повноважень Голови Конституційного Суду України, 19.01.2021 я звернувся до Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 344 Кримінального кодексу України.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_2 року на офіційному сайті Відповідача за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 наявна публікація під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», згідно якої Відповідач - Управління державної охорони України повідомив, що у зв`язку зі зверненням до Управління державної охорони країни Державного бюро розслідувань щодо дотримання положень Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, виконання вимог Указу Президента України від 29.12.2020 № 607/2020, а також для усунення ризиків, у зв`язку з якими було відсторонено ОСОБА_1 від посади судді Конституційного Суду України та задля недопущенням останнього до приміщень Конституційного Суду України на строк дії Указу Президента України від 29.12.2020 № 607/2020 (два місяці), військовослужбовці Управління державної охорони України діють лише на підставі та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

Також, на офіційному сайті третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Державне бюро розслідувань за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщена публікація «ІНФОРМАЦІЯ_5», в якій третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги серед іншого зазначено, таке: «Нагадаємо, на підставі ч. З ст. 154 КПК України в.о. Генерального прокурора було подано Президенту України клопотання про відсторонення судді Конституційного Суду України та його Голови від займаної посади.

За результатами розгляду зазначеного клопотання Указом Президента України від 29 грудня 2020 року № 607/2020 його відсторонено від посади судді Конституційного Суду строком на два місяці втратив право виконувати обов`язки судді Конституційного Суду та його Голови».»

Вважаючи, що дії відповідача, які виразились у формі недопуску ОСОБА_1 до виконання повноважень Голови Конституційного Суду України є очевидно протиправними по створенню перешкод до виконання службових обов`язків Голови Конституційного Суду України, позивач просив забезпечити позов в межах спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Втім, зміст заяви про забезпечення позову є аналогічним (за своїми правовими підставами), змісту позовної заяви в цілому (а.с.1 - 10), з огляду на що вірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на тих обставинах, якими позивач обгрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки оцінку таким обставинам та доводам суд надає виключно під час розгляду справи по суті.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Цей висновок відповідає Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 р., згідно з якою рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі № 640/1498/19.

Втім, ані в заяві про забезпечення позову, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Постанова складена в повному обсязі 06 квітня 2021 року.