Справа № 540/3715/20
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3715/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо невиплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2012 р. по 30.01.2018 р. протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 01.08.2012 р. по 30.01.2018 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем прийнято рішення від 08.02.2018 р. № 1 про відмову у поновленні виплати пенсії. Вказане рішення оскаржено в судовому порядку (справа № 540/2317/18). За результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача 04.07.2019 р. П`ятим апеляційним адміністративним судом змінено рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р., доповнено його резолютивну частину абзацом наступного змісту: "Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання поновити виплату пенсійного забезпечення за період з 01.08.2012 року по 30.01.2018 року - залишити без розгляду". В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. залишено без змін. Проте, 20.05.2020 р. у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ст.ст.122, 123 (ст.ст.99, 100 у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Вважаючи, що рішенням Верховного Суду усунуто підстави, з яких позовна заява про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.08.2012 р. по 30.01.2018 р. включно була залишена без розгляду, та що адміністративно-правовий спір між сторонами стосовно права позивачки на отримання її пенсії протягом вказаного періоду, залишився не вирішеним, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 р. відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є така, що набрала законної сили, постанова суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 р. ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду 16.03.2021 р. та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному судді від 16.03.2021 р. передана судді Бездрабку О.І .

Ухвалою від 19.03.2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

05.04.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області з жовтня 2001 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". У липні 2004 року позивач виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де її прийнято на консульський облік. На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р. поновлено пенсію ОСОБА_1 з 31.01.2018 р. В серпні 2019 року нараховано пенсійні кошти в розмірі 18848,13 грн., а тому вважає виконаним рішення суду в повному обсязі. Вказує, що за інформацією Державної міграційної служби України в Херсонській області від 22.05.2015 р. ОСОБА_1 значиться знятою з реєстраційного обліку 09.07.2004 р. у зв`язку з оформленням дозволу на виїзд за кордон на постійне проживання в Державі Ізраїль. У зв`язку з тим, що позивачем не повідомлено про зміну місця проживання пенсія виплачувалась через установу уповноваженого банку по 31.08.2013 р. включно. Посилання представника позивача на ч.2 ст.46 Закону № 1058 вважає помилковим, оскільки пенсія після припинення її виплати не нараховувалася. Вважає, що відсутні підстави щодо виплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії з 01.08.2012 р. по 30.01.2018 р., з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону № 1058.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується закордонним паспортом серії НОМЕР_1 виданий органом 2100, 04.03.2002 р., термін дії паспорта продовжено до 04.03.2022 р.

З 01.01.2002 р. позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до пенсійного посвідчення від 28.01.2002 р. Серія НОМЕР_2 .

05 серпня 2004 року позивач виїхала до постійного місця проживання до Держави Ізраїль. Починаючи з вересня 2013 року пенсія пенсійним органом їй не виплачується.

31 січня 2018 року представник позивача, діючи на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся особисто безпосередньо до відповідача із особистою заявою позивача про поновлення виплати пенсії, нотаріально посвідченою та апостильованою, разом з оригіналами усіх необхідних документів для огляду та засвідчення копій.

Листом від 03.05.2018 р. № 207/Ш-99-01 відповідач повідомив, що рішенням від 08.02.2018 р. № 1 відмовлено ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком, через недотримання останньою вимог Порядку № 22-1 та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2303-ХІІ.

08.06.2018 р. на адресу позивача надійшло рішення від 08.02.2018 р. № 1 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком, з тих підстав, що позивач не проживає на території України, а зареєстрована в Державі Ізраїль.

Не погодившись з вказаним рішенням 12.11.2018 р. ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в рішенні від 08.02.2018 р. № 1 та визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонської області щодо не поновлення її пенсії протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонської області провести поновлення та нарахування пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.08.2012 р. в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням її індексації та компенсації втрати частини доходу (справа № 540/2317/18).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 08.02.2018 р. № 1 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонської області провести поновлення та нарахування пенсії за віком ОСОБА_1 з 31.01.2018 р.; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. змінено, доповнено його резолютивну частину абзацом наступного змісту: "Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання поновити виплату пенсійного забезпечення за період з 01.08.2012 року по 30.01.2018 року - залишити без розгляду". В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. залишено без змін.

Ухвалою від 21.08.2019 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Вважаючи, що з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові 20.05.2020 р. у справі № 815/1226/18, має право на виплату пенсії з 01.08.2012 р. по 30.01.2018 р., позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

За змістом ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закону № 1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянкою України і відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058 за наявності відповідного страхового стажу набула право на отримання пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

За змістом ст.2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-III якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Отже, ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком, а обов`язком України є, відповідно, соціальний захист своїх громадян, які перебувають за її межами, у тому числі й на призначення та виплату пенсій.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 (справа № 540/2317/18) встановлено, що з 07.10.2009 року у відповідача відсутні правові підстави для не виплати пенсії позивачу у зв`язку із її виїздом за кордон.

Крім того, у вказаній постанові П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що адміністративний позов за період з 01.08.2012 року по 30.01.2018 року заявлений поза межами строку звернення до суду, а тому слід залишити без розгляду в цій частині позовні вимоги.

Разом з тим, у даному випадку доцільно зазначити, що у постанові від 20.05.2020 р. у справі № 815/1226/18 Великою Палатою Верховного Суду викладено правовий висновок, що статті 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Також судом зазначено, що такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить виплатити недоотриману пенсію за період з 01.08.2012 р. до 30.01.2018 р.

05.04.2021 р. ГУ ПФУ в Херсонській області надано до суду довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за віком за період з серпня 2012 року по серпень 2013 року включно. Кошти в загальній сумі 12500,53 грн. перераховані на АТ "Райффайзен Банк Аваль".

За встановлених вище обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на виплату пенсії з 01.09.2013 р. по 30.01.2018 р., оскільки до спірних правовідносин строки звернення до суду з позовом не застосовуються.

Окремо суд зауважує, що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 р. у справі № 540/2317/18 надано оцінку правомірності припинення виплати пенсії та рішенню щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини та норми пенсійного законодавства суд приходить до висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.09.2013 р. по 30.01.2018 р.

Положеннями ч.2 ст.9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, а саме визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за період з 01.09.2013 р. по 30.01.2018 р.

Положеннями п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію з урахуванням індексації задоволенню не підлягають, адже у суду відсутні підстави вважати, що розмір пенсії буде визначений позивачу з порушенням вимог закону, та суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Вирішуючи питання у частині позовних вимог про зобов`язання виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За правилами ст.ст.1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Херсонській області з вересня 2013 року не здійснювало нарахування позивачу відповідного доходу. Отже, на цей час відсутні підстави для компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонеру.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Так, при зверненні до Херсонського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до квитанції від 19.11.2020 р. № 37731

Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то сплачений судовий збір у сумі 420,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) пенсії за віком за період з 01.09.2013 р. по 30.01.2018 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) пенсії за віком за період з 01.09.2013 р. по 30.01.2018 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 112010200