Справа № 300/937/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/937/19 пров. № 857/10606/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Скільський І.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09 січня 2019 року: № , яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 112411,19 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 28102,80 грн; № , яким було застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн; № , яким було збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 9367,60 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 2341,90 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно, в порушення положень податкового законодавства, необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про отримання позивачем в 2017 році доходу у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» без нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, а відтак протиправно оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями збільшив суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника у розумінні норм Податкового кодексу України. Позивач отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), про що був належним чином повідомлений, а відтак був зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Тіло кредиту становить 624 506,62 грн, а відтак суд дійшов висновку про те, що податкові зобов`язання нараховані відповідачем у відповідності до норм чинного податкового законодавства. Також суд зазначив про безпідставність доводів позивача щодо відсутності визначених законом підстав для нарахування податку, з підстав порушення сукупності перелічених в пп.164.2.17 «д», п.164.2, ст.164 ПК України ознак. А саме, погашення заборгованості (передача відступного) в сумі більшій ніж визначено за рішенням суду, та здійснення такого погашення і прощення боргу відбулось поза межами строку позовної давності, оскільки ТзОВ «Кредитні ініціативи» при прощенні боргу позивача за укладеним 26.10.2017 року Додатковим договором до кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 р., дотримано вимоги податкового законодавства. Також зазначає про те, що Додатковий договір від 26.10.2017 про припинення зобов`язань та його положення, а також повідомлення про анулювання боргу, в судовому порядку позивач не оскаржував процедуру прощення ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості та погодився з наведеними у додатковому договорі складовими заборгованості за кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволено повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався в оскаржуваному рішенні на відсутній в матеріалах справи Додатковий договір від 26 жовтня 2017 року як на доказ, без його дослідження в судовому засіданні. ТзОВ «Кредитні ініціативи» не вірно відобразили розмір заборгованості у листі від 26 жовтня 2017 року, оскільки відображена у ньому сума не відповідає зазначеній у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року зупинено провадження у справі № 300/937/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 351/2206/19.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року провадження у справі № 300/937/19 поновлено.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що при нарахуванні податкових зобов`язань відповідачем була взята до уваги інформація, викладена в листі ТОВ «Кредитні ініціативи» про припинення зобов`язання шляхом анулювання залишку боргу. Крім цього зазначає про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» подано звіт до контролюючого органу за формою 1 ДФ про отримання додаткового блага ОСОБА_1 в сумі 624 506,62 грн з ознакою доходу 126, а відтак контролюючим органом було здійснення нарахування податків на суму, яка була вказана товариством у звітності.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем, на підставі проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, встановлено, що ОСОБА_1 у 2017 році отримано дохід у вигляді додаткового блага від ТзОВ «Кредитні ініціативи» у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) в сумі 624506,62 грн.

З метою підтвердження даної інформації Головне управління ДФС в Івано-Франківській області звернулось 30 серпня 2018 року до ТзОВ «Кредитні ініціативи» із запитом.

Листом від 26 жовтня 2018 року б/н, ТзОВ «Кредитні ініціативи» повідомлено про анулювання боргу та відображення отриманого доходу як додаткове благо у річній податковій декларації, а також щодо сплати податків та податкових платежів, а саме: податку на доходи фізичних осіб на підставі абз. 2 ст. 167.1 Розділу 4 Податкового кодексу України та військового збору на підставі пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України. Повідомлено, що станом на 26 жовтня 2017 року, загальна сума заборгованості боржника за Кредитним договором №2502/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року складає 1199719,42 грн, а саме: сума кредиту 624506,62 грн, сума відсотків за користування кредитом 575212,80 грн. Також зазначено, що відповідно до укладеного 26 жовтня 2017 року Додаткового договору до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року про припинення зобов`язання переданням відступного, зі змінами та доповненнями, Кредитний договір №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року із всіма змінами та доповненнями, після сплати відступного в сумі 348010,60 грн, ТзОВ «Кредитні ініціативи» прийнято рішення про анулювання залишку боргу у сумі 1067660,91 грн (а.с.106).

На підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31 жовтня 2018 року за № 1698 посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи громадянина ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування, сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 10 грудня 2018 року за № 1251/09-19-13-06/ НОМЕР_1 (а.с.49-51).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 179.1 статті 179, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16-1. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 подано заперечення на вказаний акт перевірки (а.с.52-53). Листом за № 74/10/09-19-13-06-17 від 04 січня 2019 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області надано відповідь на заперечення у відповідності до якої висновок акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 10 грудня 2018 року за № 1251/09-19-13-06/ НОМЕР_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року громадянина ОСОБА_1 за результатами розгляду заперечення, залишено без змін (а.с.56-58).

На підставі акта перевірки від 10 грудня 2018 року за № 1251/09-19-13-06/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 09 січня 2019 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення: форми «Р» за № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 140513,99 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 112411,19 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 28102,80 грн (а.с.61); форми «ПС» за № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 170,00 грн (а.с.62); форми «Р» за № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 11709,50 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 9367,60 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 2341,90 грн (а.с.63).

Підставою для винесення оскаржуваних рішень слугувало встановлення відповідачем факту неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік внаслідок чого позивачем не задекларовано та не сплачено податок та військовий збір з доходу, отриманого у 2017 року як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) основної суми кредиту в розмірі 112411,19 грн.

20 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір за № 2501/1006/88-175, згідно якого, Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000,00 доларів США на строк з 20 жовтня 2006 року по 10 жовтня 2016 року на умовах, наведених у цьому договорі, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором ( а.с.18-19).

Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, виступає іпотека: нежитлові будівлі, а саме: «А» - пекарня площею 1222,0 кв.м, «Б» - прохідна площею 68,5 кв.м; «В» - гараж площею 64,9 кв.м; «Г» - склад площею 108,0 кв.м; «Д» - склад площею 154,8 кв.м; «Ж» - вбиральня; №1 огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_1 , що передбачено пунктом 2 кредитного договору за № 2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року та підтверджується укладеним іпотечним договором від 20 жовтня 2006 року, згідно пункту 5 якого, за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 420840,00 грн (а.с.21-22).

Згідно повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки за № 3325-12 від 04 квітня 2014 року, позивача проінформовано зокрема про те, що ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» придбало право вимоги заборгованості по Кредитному договору за №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного з АТ «Сведбанк», а також на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки від 20 жовтня 2006 року, яким забезпечено виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору (а.с.23).

Одночасно, ОСОБА_1 повідомлено, що враховуючи існуючу заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20 березня 2014 року складає 44727,56 доларів США (23328,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 8065,94 доларів США - заборгованість за процентами, 13333,06 доларів США - заборгованість за пенею), а також з огляду на те, що вартість предмета іпотеки відповідно до висновку експертної вартості нерухомого майна становить 83170,00 доларів США, ТзОВ «Кредитні ініціативи» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від власного імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу (а.с.23).

26 жовтня 2017 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» сформовано повідомлення про анулювання боргу б/н, згідно якого ОСОБА_1 як боржника повідомлено про прийняття рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості позивача за кредитним договором за № 2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, яка станом на 26 жовтня 2017 року складала 1199719,42 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 624506,62 грн, заборгованість по процентах 575212,80 грн, заборгованість по пені 215952,09 грн (а.с.106). Додатково зазначено, що вказане рішення прийняте у зв`язку з тим, що 26 жовтня 2017 року укладено Додатковий договір до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року про припинення зобов`язання переданням відступного, зі змінами та доповненнями, Кредитний договір №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року із всіма змінами та доповненнями, після сплати відступного в сумі 348010,60 грн. Також кредитором роз`яснено, що відповідно до вимог Податкового кодексу України, до складу річного оподатковуваного доходу за 2017 рік входить вказаний прощений основний борг у розмірі 624506,62 грн (а.с.106).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7 статті 179 визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Згідно пункту 8 підрозділ 1 розділу XX не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділ 10 розділу ХХ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пп.162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Також частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 600 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Відповідно до частини першої статті 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З системного аналізу правових норм слідує, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/4857/19.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем було нараховано грошове зобов`язання позивачеві з податку на доходи фізичних осіб, збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору та застосовано відповідні штрафні (фінансові) санкції (штрафи), виходячи з суми 624506,62 грн.- отриманого доходу у вигляді додаткового блага від ТзОВ «Кредитні ініціативи» у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту).

Колегія суддів вважає такі рішення податкового органу протиправними, виходячи з наступного.

Щодо доводів позивача про відсутність в матеріалах справи додаткового договору від 26.10.2017 року до Кредитного договору від 20.10.2006 № 2501/1006/88-175, то колегія суддів зазначає, що наступне.

За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи слідує, що 26.10.2017 року між позивачем та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено додатковий договір, відповідно про припинення зобов`язання переданням відступного, як наслідок позивачеві були нараховані оскаржувані податкові зобов`язання.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, суд першої інстанції зіслався виключно на лист б/н від 26.10.2017 року ТзОВ «Кредитні ініціативи», яким останнє повідомило позивача про прощення основного боргу у розмірі 624 506,62 грн,

Матеріалами справи підтверджується, що судом першої інстанції не було досліджено додатковий договір від 26.10.2017 року до кредитного договору № 2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не в повній мірі було встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема судом не було встановлено правової природи складових суми заборгованості позивача за кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року, яка була анульована кредитором (основна сума боргу, відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Щодо покликань апелянта про безпідставність нарахування відсотків ТОВ «Кредитні ініціативи» у період з 2014 року по 2017 рік колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Івано- Франківського апеляційного суду від 08.02.2021 року залишено без змін рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2020 року у справі №351/2206/19, яким позов задоволено частково, а саме визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 466757,99 грн; визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року по пені за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 162833,69 грн.; визнано недійсним підпункт 1.1. пункту 1 та підпункт 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року в частині зазначення суми заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В силу частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги в частині щодо безпідставності нарахування відсотків ТОВ «Кредитні ініціативи» у період з 2014 року по 2017 рік.

Щодо фактичного розміру заборгованості колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 26.10.2017 року укладено Додатковий договір до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 р., про припинення зобов`язання переданням відступного сумі 348 010,60 грн.

Згідно додаткового договору від 26.10.2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 26.10.2017 року складала 1 199 719, 42 грн (п. 1.1.), з яких: 624 506, 62 грн - заборгованість за кредитом; 575 212,80 грн - заборгованість по відсотках; 215 952,09 грн - пеня.

Згідно п. 2.1 Додаткового договору, після сплати відступного в розмірі 348 010,60 грн рішенням кредитора відбулось анулювання залишку боргу за Кредитним договором в розмірі 1 067 660,91 грн (1 199 719, 42 (заборгованість) +215 952,09 (пеня) - 348 010,60 (відступне) = 1 067 660,91).

Аналогічні відомості викладено в листі ТОВ «Кредитні ініціативи від 26.10.2017 року, де, окрім зазначеного, також вказано, що до річного оподаткованого доходу ОСОБА_1 за 2017 рік входить вказаний прощений основний борг у розмірі 642 506,62 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що саме на підставі вказаної суми прощеного основного боргу (тіла кредиту) було винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення, оскільки сума відступного була спрямована на погашення заборгованості по відсотках та пені.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Івано- Франківського апеляційного суду від 08.02.2021 року залишено без змін рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02.11.2020 року у справі №351/2206/19, яким позов задоволено частково, а саме визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 466757,99 грн; визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року по пені за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 162833,69 грн.; визнано недійсним підпункт 1.1. пункту 1 та підпункт 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року в частині зазначення суми заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що складові заборгованості за кредитним договором станом на укладення додаткового договору 26.10.2017 року становила:

- заборгованість по відсотках - (575 212,80 - 466 757,99 = 108 454, 81 грн різниця);

- заборгованість по пені - (215 952,09 - 162 833,69 = 53 118, 40 грн різниця).

Крім цього, вказаним рішенням визнано недійсним підпункт 1.1. пункту 1 та підпункту 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26.10.2017 року до Кредитного договору № 2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, в частині зазначення суми заборгованості станом на 26.10.2017 року.

З огляду на такі встановлені обставини зазначеними вище судовими рішеннями станом на 26.10.2017 року сума заборгованості складала 786079,83 грн, з яких:

- 624 506, 62 грн - заборгованість за кредитом;

- 108 454, 81 грн - заборгованість по відсотках;

- 53 118, 40 грн - пеня.

Такі обставини справи дають підстави для висновку, що після сплати ОСОБА_1 відступного в розмірі 348 010,60 грн. загальна заборгованість за кредитом не могла перевищувати 436 069.23 грн, а саме (786 079,83 грн - 348 010,60 грн = 436 069,23 грн).

В той же час, податкове зобов`язання позивачеві було визначено виходячи із суми 624 506, 62 грн, що на 188 437,39 грн (624 506, 62 - 436 069,23 = 188 437,39 ) більше, а ніж фактична заборгованість на дату прощення.

Апеляційний суд звертає вагу, що загальна сума заборгованості у розмірі 436 069,23 грн включає в себе суми і заборгованості за кредитом, і заборгованості по відсотках та пеню. Матеріали справи не містять інформації щодо того, на погашення яких складових заборгованості за кредитом, були спрямовані кошти, сплачені позивачем в якості відступного, що, на переконання колегії суддів, впливає на правильність визначення суми грошового зобов`язання.

Так, в силу норм податкового законодавства додатковим благом є тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

При цьому колегія суддів зазначає, що апеляційний суд позбавлений можливості самостійно здійснити як обрахунок в частині виокремлення основної суми боргу (кредиту) платника податку, так і виділення із спірних повідомлень-рішень тієї суми, яка обрахована правильно, оскільки сума грошового зобов`язання за оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями була обрахована з суми заборгованості, яка включала в себе відсотки, нарахування яких було визнано незаконним в судовому порядку, як наслідок, невірно визначались грошові зобов`язання та застосовувалися розміри штрафних санкцій.

Встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

В контексті викладеного суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення- рішення, якими було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 112411,19 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 28102,80 грн; № , застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн; № , збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 9367,60 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 2341,90 грн прийняті відповідачем протиправно, а відтак підлягають скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Поряд з тим, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 3809,83 грн судового збору (1523,94 грн за подачу позовної заяви + 2285,89 грн за подачу апеляційної скарги).

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 300/937/19 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 09 січня 2019 року № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 112411,19 грн (сто дванадцять тисяч чотириста одинадцять гривень дев`ятнадцять копійок) та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 28102,80 грн (двадцять вісім тисяч сто дві гривні вісімдесят копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 09 січня 2019 року № , яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн (сто сімдесят гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 09 січня 2019 року № , яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 9367,60 грн (дев`ять тисяч триста шістдесят сім гривень шістдесят копійок) та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 2341,90 грн (дві тисячі триста сорок одна гривня дев`яносто копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 3809,83 грн (три тисячі вісімсот дев`ять гривень вісімдесят три копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.