Справа № 640/20614/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 640/20614/20 за розглядом апеляційної скарги Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - відповідач 2), в якому просить: визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, які полягають у внесенні 16.07.2020 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання № 2597/20.5.1/32-20 від 16.07.2020 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати оформлене протоколом № 36 від 12.08.2020 рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення її діяльності строком на три місяці; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2219/7 від 21.08.2020 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 1 у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення в частині стягнення витрат судвого збору у розмірі 2 102, 00 грн з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютберезняого 2021 року відкрито та пизначено розгляд апеляційної скарги у вдкритому судовому засіданні на 22 квітня 2021 року на 09 год. 40 хв.

31 березня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову у справі № 640/20614/20, в якій позивач просить суд:

« 1. Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №2219/7 від 21.08.2020 року, якимм введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12.08.2020 року (оформлене Протоколом №36 від 12.08.2020 року) про притягнення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на три місяці.

2. Заборонити Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис в до Єдину реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності приватного виконавця НОМЕР_1, від 01.03.2018 року) на підставі наказу Міністерства юстиції України №2219/7 від 21.08.2020.».

Вимоги даної заяви ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення унеможливлює отримання доходу позивачем та його працівниками.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення адміністративного позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 КАС України, згідно якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Системний аналіз вказаних вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача, та недопущення подальшого порушення прав позивача під час судового розгляду.

Так, метою забезпечення адміністративного позову є захист прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів. Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову покликане своєчасно унеможливити настання негативних та непоправних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Тобто, невідворотність наслідків означатиме, що спірні правовідносини не зможуть існувати в майбутньому у первісному вигляді у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

За змістом ч. ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з ч. ч. 3 і 4 ст. 43 зазначеного Закону зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.

Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України прийняла рішення за поданням щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності строком на 3 (три) місяць.

Застосування дисциплінарного стягнення, у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 строком на три місяць завдасть шкоди законним правам та інтересам сторонам виконавчого провадження (боржнику/стягувачеві) за виконавчими провадженнями, які знаходяться на примусовому виконанні у виконавця, позивачу та його працівникам.

В заяві про забезпечення позову, приватний виконавець зазначає, що згідно із відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні перебуває 99 виконавчих проваджень за якими стягувачами є 99 фізичних та юридичних осіб.

Внесення запису про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України матиме наслідком фактичну передачу виконавчих проваджень іншому приватному виконавцю на час дії заходу дисциплінарної відповідальності.

У разі незастосування судом заходів забезпечення позову заявник не здійснюватиме професійну діяльність протягом часу, визначеного рішенням дисциплінарної комісії, що є фактичним застосуванням дисциплінарного стягнення. Крім того, протягом зазначеного часу заявник буде позбавлений доходу, а учасники виконавчих проваджень, які перебувають у його провадженні - права на вчасне виконання виконавчого документу.

Отже, незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин створює очевидну небезпеку та ускладнення ефективного захисту (поновлення) оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Обставинами справи підтверджується, що незалежно від результатів вирішення майбутнього спору, вжиття заходів позову до його подання щодо збереження чинною діяльності приватного виконавця та убезпечення її від зупинення не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як зупинення такої діяльності безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому вжиття заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення та його наслідки будуть застосовані до приватного виконавця після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, якщо у задоволенні позову буде відмовлено.

Отже, забезпечення позову у даній справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища заявника до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Так, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, суд не дає оцінки спірному рішенню: не оцінює його обґрунтованість та наявність для прийняття, не перевіряє його на відповідність критеріям, закріпленими у ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд враховує співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому колегія суддів виходить з того, що для захисту прав позивача достатньо, на думку суду апеляційної інстанції, а застосування декількох заходів забезпечення позову, таких як зупинення дії індивідуального акта та заборона відповідачу вчиняти певні дії, є співмірними та відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що існують всі передбачені ст. ст. 150 - 154 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

З огляду на зазначене, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 640/20614/20 - задоволити частково.

Заборонити Міністерству юстиції України до набрання законної сили рішенням по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запису про зупинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12.08.2020 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль