Справа № 440/1232/21
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 07 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1232/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд:

скасувати рішення відповідача № 53 від 05 лютого 2021 року про відмову в переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення позивача з 04 лютого 2021 року з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснивши її обчислення із заробітку, отриманого за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2020 року без помісячного обмеження заробітку, без обмежень граничними розмірами та з урахуванням приписів абзацу 3 частини першої статті 40 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

при переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосувати показник середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки на рівні 9118,81 грн. та під час обчислення основного розміру пенсії по інвалідності не застосовувати обмеження розміру пенсії із збереженням усіх додаткових виплат, на які позивач має право відповідно до свого соціального статусу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в зв`язку з наявністю в нього статусу особи з інвалідністю, він 04 лютого 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення з пенсії за віком, яку він отримує з 06 вересня 2010 року, на пенсію по інвалідності. Однак відповідачем у призначенні пенсії по інвалідності йому було відмовлено у зв`язку з недоцільністю, оскільки фактичний розмір отримуваної позивачем пенсії зменшився б. При цьому, відповідач не надав позивачу відповідні розрахунки нового виду пенсії та на думку позивача порушив положення частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необґрунтовано застосувавши приписи частини 1 статті 40 цього Закону. Також Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за твердженням позивача необґрунтовано відмовило йому в обчисленні нового виду пенсії без обмеження граничним розміром заробітку всупереч вимог частини 1 статті 40 даного Закону. Крім цього, на думку позивача йому було протиправно відмовлено і в обчисленні пенсії без обмеження її граничним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

25 лютого 2021 року відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що позивачу правомірно відмовлено у переведенні його на пенсію по інвалідності в зв`язку із зменшення розміру пенсії, оскільки відсутні правові підстави для такого переведення та проведення розрахунку пенсії без обмеження її розміру та без обмеження заробітку для її обчислення.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

З 06 вересня 2010 року ОСОБА_1 призначена і виплачувалася пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Розмір пенсії станом на 05 лютого 2021 року складає 12641.07 грн. Виходячи з матеріалів пенсійної справи позивача, отриманих судом, будь-яких інших видів пенсії з 06 вересня 2010 року по даний час позивач не отримував.

05 лютого 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з її обчисленням із заробітку, отриманого за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2020 року за даними Реєстру застрахованих осіб без помісячного обмеження заробітку будь-якими граничними розмірами та визначеного з урахуванням норм абзацу 3 частини 1 статті 40 даного Закону. Також позивач просив при переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, який визначено за 2018-2020 роки на рівні 9118,81 грн., та під час обчислення нового розміру пенсії по інвалідності до виплати не застосувати обмеження розміру пенсії із збереженням усіх додаткових виплат, на які має право відповідно до свого соціального статусу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05 лютого 2021 року № 53 позивачу було відмовлено в переведенні на інший вид пенсії в зв`язку з недоцільністю, оскільки розмір пенсії позивача зменшився б. При цьому, в рішенні відповідача не зазначено суму зменшеної таким чином пенсії позивачу. Відповідні розрахунки відсутні і в отриманих судом матеріалах пенсійної справи позивача. При винесенні рішення від 05 лютого 2021 року № 53 про відмову відповідач керувався нормами ч. 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які передбачають застосування іншого показника середньої заробітної плати, а саме - того, який враховувався при обчисленні отримуваної з 06 вересня 2010 року в даний час позивачем пенсії за віком (3764,40 грн. - за 2014-2016 роки). При відмові позивачу в обчисленні пенсії без обмеження граничним розміром заробітку відповідач застосував норми п. 4 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування`м щодо затвердження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Рішенням про відмову відповідача передбачено відсутність законних підстав і для обчислення пенсії позивачу без обмеження граничним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, згідно з чинною на даний час ч. 3 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Виходячи з системного аналізу норм Закону №1058-ІV, виплата пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не входить до правового регулювання Закону № 1058, а регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку позивач не отримував будь-якої пенсії, з передбачених Законом №1058-ІV підстав, тому звертаючись до відповідача із заявою 05 лютого 2021 року про переведення на пенсію по інвалідності, позивач використав право на призначення пенсії відповідно до Закону №1058-ІV вперше.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відтак, ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на інший.

Водночас, ОСОБА_1 раніше було призначено пенсію на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж ті, що передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV в лютому 2021 року позивач звернувся вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

На думку суду, ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" може бути застосована лише за бажанням та згодою пенсіонера при переведенні його з одного виду пенсії на інший вид в межах правового регулювання одним Законом України.

У той же час, відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів висловлення позивачем бажання стосовно застосування вказаної норми.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №428/450/17, особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку із досягненням пенсійного віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень ст. 40 Закону №1058-ІV як вперше призначена.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 520/6664/17, від 05.07.2018 у справі № 565/645/17, від 22.01.2019 у справі № 577/2457/17.

Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду доказів, які б могли спростувати доводи позивача і не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу в переведенні на пенсію по інвалідності з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід визнати протиправними.

Враховуючи те, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії по інвалідності 05 лютого 2021 року вперше, пенсію позивачу слід нараховувати починаючи саме з цієї дати відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески обчислені як середній показник за 2018, 2019 та 2020 роки.

Суд приходить до висновку, що відповідач при обчисленні пенсії по інвалідності позивачу необґрунтовано застосовує норми пункту 4 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VІ в частині обмеження заробітку, оскільки ці норми регулюють інші правовідносини, встановлюючи максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, а не врахування заробітку (доходу) для розрахунку пенсії. При врегулюванні питань визначення заробітку (доходу) для обчислення пенсії необхідно застосовувати норми ч. 1 статті 40 Закону № 1058, які передбачають, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, без обмежень.

Протиправність відмови відповідача відмічається судом і в частині застосування ним обмеження пенсії ОСОБА_1 граничним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, згідно з ч. 3 статті 27 Закону № 1058 в редакції, чинній на 05 лютого 2021 року, в той час, як норми щодо обмеження пенсій вперше були введені Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набув чинності з 01 жовтня 2011 року, тобто вже після призначення пенсії відповідачу. Такий підхід відповідача суперечить статті 22 Конституції України, яка забороняє звужувати існуючі права громадян при прийнятті нових законів.

За викладених обставин адміністративний позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 263, 291, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05 лютого 2021 року № 53 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 04 лютого 2021 року з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з її обчисленням із заробітку, отриманого за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2020 року за даними Реєстру застрахованих осіб без помісячного обмеження заробітку будь-якими граничними розмірами та визначеного з урахуванням норм абзацу 3 частини 1 статті 40 даного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, який визначено за 2018-2020 роки на рівні 9118,81 грн. та під час обчислення нового розміру пенсії по інвалідності до виплати не застосувати обмеження розміру пенсії із збереженням усіх додаткових виплат, на які ОСОБА_1 має право відповідно до свого соціального статусу.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О.Чеснокова