Справа № 440/2616/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 р.Справа № 440/2616/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. (ухвалене суддею Ясиновський І.Г.) по справі № 440/2616/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фурнітура" до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування податкової вимоги та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Фурнітура" (в подальшому - ТОВ "Альянс Фурнітура") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо нарахування пені у розмірі 271034,57 грн.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 93072-50 від 12.05.2020 р. на суму податкового боргу у розмірі 241858,39 грн., винесену Головним управлінням ДПС у Полтавській області; зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області відкоригувати дані інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фурнітура" з податку на прибуток шляхом скасування нарахованої пені в загальному розмірі 271034,57 грн. та повернення списаної суми переплати у розмірі 29176,18 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо нарахування пені у розмірі 271034,57 грн.; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 93072-50 від 12.05.2020 р. на суму податкового боргу у розмірі 241858,39 грн., винесену Головним управлінням ДПС у Полтавській області; зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області відкоригувати дані інтегрованої картки платника ТОВ "Альянс Фурнітура" з податку на прибуток шляхом нарахування пені за період з 13.10.2015 р. по 23.04.2020 р., з урахуванням здійснених ТОВ "Альянс Фурнітура" платежів та наявних переплат з податку на прибуток за такий період, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанцій залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що постановою по справі № 816/4409/15 Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. задоволено частково позов ТОВ "Альянс Фунітура" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.10.2015 № та № , а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області № від 02.10.2015 р.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 р. вищевказану постанову скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 02.10.2015 р. № , № .

Постановою Верховного Суду від 10.04.2020 р. скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 р. у справі № 816/4409/15, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 р. у справі № 816/4409/15 залишено без змін.

Станом на 27.04.2020 р. в інтегрованій картці платника податків ТОВ "Альянс Фунітура" обліковується пеня у розмірі 271034,578 грн., з урахуванням суми переплати у розмірі 29176,18 грн.

За результатами розгляду листа позивача про підстави для нарахування пені, листом Головного управління ДПС у Полтавській області № 16443/10/16-31-05-01-18 від 07.05.2020 р. товариству повідомлено, що 10.04.2020 р. набрало законної сили рішення суду, яким підтверджено донарахування сум за актом планової документальної перевірки ТОВ "Альянс Фунітура" та винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2015 р. на збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 226981,50 грн., у зв`язку з чим позивачу нараховано пеню, яка, відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України, нарахована позивачу в автоматичному режимі засобами ІС Податковий блок окремими сумами по кожному податку, без зазначення облікової ставки Національного банку України та днів прострочення сплати податкових зобов`язань.

Судовим розглядом встановлено, що 12.05.2020 р. контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми Ю № 93072-50 на суму податкового боргу в розмірі 241858,39 грн., яка направлена позивачу листом Головного управління ДПС у Полтавській області № 17002/10/16-31-50-10-15 від 13.05.2020 р.

Не погоджуючись із діями контролюючого органу щодо нарахування товариству пені у розмірі 271034,57 грн. та з податковою вимогою № 93072-50 від 12.05.2020 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що: контролюючий орган діяв протиправно при нарахуванні позивачу пені, починаючи з 12.03.2015 р. по 20.04.2020 р.; оскаржувана податкова вимога необґрунтована та підлягає скасуванню; належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки платника ТОВ "Альянс Фурнітура" з податку на прибуток шляхом нарахування пені за період з 13.10.2015 р. по 23.04.2020 р., з урахуванням здійснених позивачем платежів та наявних переплат з податку на прибуток за такий період з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп.14.1.153. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.162. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження ( абзац 2 пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Згідно із пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до пункту 129.2 статті 129 Податкового кодексу України, у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується.

Нарахування пені закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (пп. 129.3.1. п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України).

Судовим розглядом встановлено, що сума податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 02.10.2015 р. позивачем фактично погашена 23.04.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням № 4627 від 23.04.2020 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Згідно із автоматизованого розрахунку пені, обчисленої на виявлені органом ДПС суми заниження податкових зобов`язань за даними ІС «Податковий блок», позивачу за податковим повідомленням-рішенням № від 02.10.2015 р. обчислена пеня в розмірі 271034,57 грн.

Як вбачається зі змісту цього розрахунку, вищевказана сума пені обчислена за період з 12.03.2015 р. (більше ніж за шість місяців до винесення № від 02.10.2015 р.) до 20.04.2020 р. (10 днів з дати прийняття Верховним Судом постанови від 10.04.2020 р. у справі № 816/4409/15).

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо нарахування пені у розмірі 271034,57 грн. за період з 12.03.2015 р. по 20.04.2020 р. протиправні, а оскаржувана податкова вимога підлягає скасуванню, у зв`язку з невірним розрахунком контролюючим органом періоду нарахування позивачу пені, оскільки у позивача лише після 10.04.2020 р., дати узгодження грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 02.10.2015 р., виник обов`язок самостійно сплатити це грошове зобов`язання протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Щодо позовної вимоги ТОВ "Альянс Фурнітура" про зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки позивача з податку на прибуток шляхом скасування нарахованої пені в загальному розмірі 271034,57 грн. та повернення списаної суми переплати у розмірі 29176,18 грн, суд апеляційної інстанцій зазначає наступне.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту, та визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тобто, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Згідно із п. 5 розд. І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422, при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що контролюючий орган має можливість здійснювати коригування облікових показників інтегрованої картки платника, в тому числі в ручному режимі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, є зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки платника ТОВ "Альянс Фурнітура" з податку на прибуток шляхом нарахування пені за період з 13.10.2015 р. по 23.04.2020 р., з урахуванням здійснених позивачем платежів та наявних переплат з податку на прибуток за такий період,з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив в цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 по справі № 440/2616/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 05.04.2021 року