Справа № 640/17081/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Земляної Г.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №80/П від 03 липня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати постанову Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини" №09-19 від 07 серпня 2019 року.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки та складання акту перевірки. Зокрема, на думку позивача, відповідачем по відношенню до нього був проведений контролюючий захід із суттєвими порушеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що ставить під сумнів його результати проведеного та законність винесених актів індивідуальної дії - припису та постанови. Також, позивач вказує на те, що роботи, які проводилися на об`єкті, були ремонтними, без зміни предмету охорони пам`ятки та проводилися на підставі дефектного акту. Дозволи, погодження і висновки, передбачені Законом України «Про охорону культурної спадщини», надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно, рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а оскільки на даний час порядок КМУ не прийнятий, то компетентним органом не врегульовано питання отримання дозволів, що передбачені Законом України «Про охорону культурної спадщини». Законодавство не наділяє Департамент правом самостійно визначати порядок видачі ним вищевказаних дозволів. На переконання позивача, обидва акта індивідуальної дії є незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, оскаржувана постанова про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини винесена Департаментом з пропуском строку, визначеного ч.1 статті 250 ГК України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в задоволенні даного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що роботи по заміні гранітних плит ганку будинку №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі міста Києва були проведенні АТ «ЖМК» на підставі обґрунтованого дефектного акту, так як у відповідності до пункту 4.9 ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування» в окремих обґрунтованих проектувальником випадках, у разі поліпшення експлуатаційних показників об`єктів, допускається розроблення лише дефектних актів та кошторисної документації. Отже, за твердженням представника позивача, в діях АТ «ЖМК» відсутні порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини» щодо порядку проведення ремонтних робіт на пам`ятці архітектури місцевого значення. Щодо укладання охоронного договору, апелянт вказує, що АТ «ЖМК» вжито всі можливі для цього заходи. Проте, з огляду на суттєві перешкоди, які не залежать від волі АТ «ЖМК», виконання вимоги оскаржуваного припису щодо укладення договору у десятиденний строк з моменту отримання припису є фактично неможливим, що, як зазначає апелянт, було достеменно відомо і відповідачу. Крім того, апелянт зауважує, що судом помилково відхиллено застосування статті 250 ГК України до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за ч.1 статті 61 Закону України «Про охорону культурної спадщини» набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється, а положення ДБН не виключають обов`язок розроблення і погодження у встановленому порядку проектної документації, а навпаки, передбачена можливість для проектувальника обґрунтувати необов`язковість розроблення проектної документації та з урахуванням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» отримати дозвіл відповідного органу охорони культурної спадщини на виконання робіт на підставі обґрунтованого дефектного акту і кошторису. Крім того, враховуючи те, що позивачем у встановлений законодавством строк не було укладено охоронного договору з органом охорони культурної спадщини, суд оцінив діяння позивача як ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вірно відображено в рішенні, що будинок №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі м. Києва, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21 січня 1986 року №49, взято на облік як пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний №88 (адреса за рішенням - вул. Воровського, 24). Розташований у межах Центрального історичного ареалу міста Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804), в зоні регулювання забудови третьої категорії (відповідно до діючого Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 року №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16 липня 1979 року №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві») - охороняється законодавством України у сфері охорони культурної спадщини.

05 липня 2019 року на адресу АТ «ЖМК» від Департаменту надійшов припис №80/П від 03 липня 2019 року, в якому зазначено, що на сходах центральної вхідної групи об`єкту проводяться ремонтно-будівельні роботи, а саме зі сходів демонтується облицювання з природного каменю; станом на 03 липня 2019 року науково-проектна документація щодо вищевказаних робіт на погодження до Департаменту не надходила, дозвіл на проведення робіт Департаментом не надавався; окрім того, станом на 03 липня 2019 між АТ «Житомирський меблевий комбінат» та Департаментом не укладено охоронного договору; з цих підстав відповідач вимагав від позивача: 1) з дня отримання припису припинити виконання будь-яких робіт на пам`ятці; 2) в десятиденний строк з дня отримання припису надати на розгляд у встановленому порядку науково-проектну документацію на виконання будівельних та/або реставраційних робіт вказаної пам`ятки та укласти охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 24.

18 липня 2019 року представником АТ «Житомирський меблевий комбінат» отримано акт №19 про вчинення правопорушення від 18 липня 2019 року, складений посадовою особою Департаменту, в якому зазначено, що за підсумками проведеного огляду будинку №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі м. Києва, який рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21 січня 1986 року №49 взято на облік як пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний №88 (адреса за рішенням - вул. Воровського, 24); розташований у межах Центрального історичного ареалу м. Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804), в зоні регулювання забудови третьої категорії (відповідно до діючого Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17 травня 2002 року №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16 липня 1979 року №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві») - охороняється законодавством України у сфері охорони культурної спадщини, встановлено, що власником будинку №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі м. Києва - ПАТ «Житомирський меблевий комбінат» () (далі - Власник) на сходах центральної вхідної групи проводяться ремонтно-будівельні роботи, а саме зі сходів демонтується облицювання з природного каменю; станом на 18.07.2019 науково-проектна документація щодо вищевказаних робіт на погодження до Департаменту не надходила, дозвіл на проведення робіт Департаментом не надавався; також, станом на 18 липня2019 року між АТ «Житомирський меблевий комбінат» та Департаментом не укладено охоронний договір.

На виконання вимог припису №80/П від 03 липня 2019 року позивач у листі від 18 липня 2019 року вих.№1807/02 надав інформацію про те, що роботи, які проводилися на ганку Об`єкта були проведені на підставі дефектного акту, затвердженого Товариством, як замовником, та Проектувальником, що має відповідний кваліфікаційний сертифікат та Підрядною організацією, що має відповідну ліцензію; щодо отримання дозволу на проведення робіт позивачем повідомлено, що оскільки відповідний порядок, про який йде мова у статті 61 Закону України «Про охорону культурної спадщини», Кабінетом Міністрів України наразі не встановлено - юридичний обов`язок щодо отримання позивачем такого дозволу - відсутній; стосовно укладення охоронного договору позивачем повідомлено, що з метою розробки проекту охоронного договору Товариство звернулося до автора науково-проектної документації реконструкції пам`ятки культурної спадщини місцевого значення - фасадної частини будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 24 2004 року - ТОВ «Майстерня Г.Духовичного».

Також позивачем до Департаменту подано заперечення на акт №19 про вчинення правопорушення від 18 липня 2019 року (вих. №1907/01 від 19 липня 2019 року).

За наслідками розгляду матеріалів про порушення приватним акціонерним товариством «Житомирський меблевий комбінат» законодавства України у сфері охорони культурної спадщини, на підставі поданих документів і матеріалів: фотофіксація від 03 липня 2019 року; акт огляду від 03 липня 2019 року; припис від 03 липня 2019 року №80/П; акт про вчинення правопорушення від 18 липня 2019 року №19; вхідний лист від 18 липня 2019 року вих. №1807/02, Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07 серпня 2019 року прийнято Постанову №09-19 «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини». У відповідності до вказаної постанови, Департаментом вирішено накласти на позивача фінансові санкції:

- за ухилення власника пам`ятки від підписання охоронного договору у розмірі 17 000,00 грн.;

- за виконання замовником робіт, які проводились без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини та призвели до зміни пам`ятки у розмірі 170 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади здійснення охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначені повноваження органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, до компетенції яких належить, зокрема,

- здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно - правових актів про охорону культурної спадщини;

- забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

- призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого населення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт;

- видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них;

- надання відповідних дозволів на відновлення земляних робіт; погодження відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Згідно ч.1, 2 статті 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно.

Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 статті 22 Закону №1805-ІІІ пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо (ч. 2 статті 24 Закону №1805-ІІІ).

Набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється, відповідно до ч.3 статті 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на сходах центральної вхідної групи Об`єкту - будинку №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі м. Києва, який рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 21 січня 1986 року №49, взято на облік як пам`ятка архітектури місцевого значення, охоронний №88 (адреса за рішенням - вул. Воровського, 24), проводив ремонтно-будівельні роботи, а саме зі сходів демонтується облицювання з природного каменю.

Роботи, які проводилися на ганку Об`єкта, були здійснені на підставі дефектного акту від 10 червня 2019 року, затвердженого АТ «Житомирський меблевий комбінат», як Замовником, та ТОВ «Майстерня Г.Духовичного», як Проектувальником, що має відповідний кваліфікаційний сертифікат та ТОВ «Компанія «РЕЛІКТ», як Підрядною організацією, що має відповідну ліцензію.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не взято до уваги та не надано оцінку тому факту, що відповідно до абз.2 статті 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апелянт наполягає, що ні переліку документів, ні підстав для відмови у наданні дозволу вищевказаний Закон України не містить. Законодавець поклав обов`язок щодо регламентації даних питань на Кабінет Міністрів України.

Крім того, зазначає, що на даний час порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий, в відтак, компетентним органом не врегульовано питання отримання дозволів, що передбачені статтею 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Законодавство не наділяє Департамент правом самостійно визначати порядок видачі ним вищевказаних дозволів.

Таким чином, за відсутності належним чином затвердженого порядку, відсутній і юридичний обов`язок щодо необхідності отримання будь-яких дозволів на виконання робіт на об`єкті, що є предметом судової справи.

Крім того, на думку апелянта, дефектний акт, за нормами ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування» не є науково-проектною документацією, його форма затверджена додатком Д (обов`язковий) ДБН А.2.2-14-2016. Встановленою формою та ДБН А.2.2-14-2016 в цілому не передбачено погоджень даного дефектного акту із органом охорони культурної спадщини, а відтак вимога про надання на погодження науково-проектної документації на роботи, що проводяться на пам`ятці, є незаконною та підлягає скасуванню.

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозв`язку зі встановленими обставинами цієї справи суд апеляційної інстанції не може пристати на позицію апелянта та погоджується з судом першої інстанції у його висновках.

Так, наказом Департаменту від 02 жовтня 2018 року № 03-0Д «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», враховуючи рішення Київської міської ради від 01.06.2017 року № 421/2643 «Про деякі питання діяльності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), було затверджено інформаційні та технологічні картки адміністративних послуг, зокрема, надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територій та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини (консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення).

Інформаційна картка адміністративної послуги «Надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територій та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини (консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення)» містить інформацію про центри надання адміністративних послуг, нормативні акти, якими регламентується надання адміністративної послуги та умови отримання адміністративної послуги). Підставою для одержання даної адміністративної послуги є звернення заявника щодо надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територій та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини (консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення).

Дана інформаційна картка визначає вичерпний перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, вимоги до них:

1. Заява встановленого зразка;

2. Копія титульної сторінки проекту з відповідними погодженнями органами охорони культурної спадщини;

3. Дозвіл центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою (для нового будівництва та реконструкції з розширенням);

4. Дозвіл центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на проведення (відновлення) земляних робіт (для нового будівництва та реконструкції з розширенням);

5. Ліцензія будівельної організації на здійснення будівельної діяльності;

6. Копія охоронного договору на відповідну частину пам`ятки (у разі, якщо частина пам`ятки передана в користування (оренда, іпотека, інше), необхідно надати належним чином завірені копії відповідного письмового погодження органу охорони культурної спадщини на передачу в користування та документа, який підтверджує право такого користування.

Одержувач адміністративної послуги отримує дозвіл або мотивовану відмову Департаменту особисто або через уповноважену особу в Департаменті (Центрі) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та в управліннях, відділах (Центрах) надання адміністративних послуг районних в місті Києві державних адміністрацій або надсилається поштою за вимогою суб`єкта звернення.

Дана інформація є у відкритому доступі на офіційному веб-порталі адміністративних послуг міста Києва - http://ac.dozvil-kiev.gov.ua/.

Отже, позивач мав можливість ознайомитися з даною інформаційною карткою для визначення порядку надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територій та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини (консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення).

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням відповідача про те, що виконувані роботи на належній позивачу пам`ятці на підставі дефектного акту протирічать суттєвій вимозі до виконання таких робіт.

Сама назва ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування» визначає насамперед розроблення науково-проектної документації для виконання робіт на об`єктах культурної спадщини.

Пунктом 4.9 зазначеного ДБН зазначено, що у разі ремонту (реставраційного) пам`ятки або її частини можливе розроблення науково-проектної документації за робочим проектом (РП). В окремих обґрунтованих проектувальником випадках, у разі поліпшення експлуатаційних показників об`єктів, допускається розроблення лише дефектних актів і кошторисної документації. У випадку наявності паспорта опорядження фасадів може бути відкоригована технологія виконання робіт із врахуванням реального технічного стану.

Тобто, виконання робіт за дефектним актом є виключенням з правил, яке має бути обґрунтоване проектувальником, що в подальшому передбачає отримання дозволу Департаменту, у разі якщо таке обґрунтування є таким, що відповідає цілям збереження пам`ятки саме в такий спосіб - без розробки проектної документації. Що, в свою чергу, також дає можливість відповідачеві встановити кваліфікацію розробника необхідної документації та можливість виконання робіт за запропонованою ним технологією з урахуванням реального технічного стану пам`ятки або її окремих деталей.

Крім того, вказаним ДБН не спростовується заборона на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом та вимоги статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» стосовно необхідності отримання замовником письмового дозволу органу виконавчої влади.

Крім того, відповідно до статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір (ч.1).

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону (ч. 4).

Порядок укладання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768.

Згідно п.2 Порядку №1768 власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

При цьому, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07 березня 2018 року №381 (далі - Положення), Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді.

Відповідно до пунктів 4.1, 5.16, 5.21, 5.34 Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань:

- забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини на території міста Києва.

- забезпечує захист об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

- видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться без затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених законодавством про охорону культурної та археологічної спадщини дозволів або з відхиленням від них;

- укладає охоронні договори на об`єкти культурної спадщини та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, датою державної реєстрації права власності за позивачем на нерухоме майно (пам`ятку) є 06 вересня 2017 року.

Відповідно до Порядком №1768 та пп. 3.3.4 п. 3.3 «Обов`язки покупця» (позивача) Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 вересня 2017 року, у місячний термін з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно власник має звернутися до Департаменту культури Київської міської державної адміністрації та укласти охоронний договір щодо будівлі.

Однак, між власником будинку №24 на вул. Бульварно-Кудрявській у Шевченківському районі м. Києва - ПАТ «Житомирський меблевий комбінат» (позивачем) - та Департаментом охоронний договір на пам`ятку не укладено.

Посилання представника позивача на неможливість виконання вимоги оскаржуваного припису щодо укладення договору у десятиденний строк з моменту отримання припису суд оцінює критично, оскільки статтею 30 Закону №1805-ІІІ передбачено, що приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Дійсно, місячний термін, встановлений законом на укладення охоронного договору, сплинув 06 жовтня 2018 року. Разом з тим, виявлене Департаментом охорони культурної спадщини порушення статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» є триваючим. Тобто, обов`язок власника пам`ятки щодо укладення охоронного договору не зникає зі спливом визначеного законом терміну та зберігається за власником до моменту його виконання.

В той же час колегія суддів зауважує, що АТ «Житомирський меблевий комбінат» не вказує, що ним раніше, до винесення оскаржуваного припису, вживались дії, спрямовані на укладення охоронного договору.

Тому суд апеляційної інстанції вважає правомірним застосування до позивача фінансових санкцій.

Відповідальність юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини передбачена статтею 44 Закону №1805-ІІІ.

Так, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:

- за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за вчинення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, щодо об`єкта всесвітньої спадщини, його території, буферної зони - у розмірі від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об`єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник АТ «Житомирський меблевий комбінат» не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на спірні відносини не розповсюджується дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки огляди та перевірки об`єктів культурної спадщини проводяться виключно згідно Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Між тим, відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 статті 2 вказаного Закону дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» слід застосовувати до правовідносин, що виникають у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарської діяльності вимог законодавства у відповідній сфері; предметом регулювання цього закону є повноваження органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб, межі та порядок реалізації цих повноважень.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону України «Про охорону культурної спадщини» цей Закон регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.

Відтак, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції. Приймаючи оскаржуваний припис Департамент охорони культурної спадщини фактично не здійснював заходів державного контролю, оскільки не перебував на території товариства, не здійснював перевірку господарської діяльності суб`єкта господарювання, а лише вживав охоронних заходів шляхом проведення візуального огляду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17, від 21 серпня 2019 року у справі №826/12524/18, від 16 березня 2020 року у справі №826/6522/15.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І.Мєзєнцев

Г.В.Земляна