Справа № П/320/405/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/405/20 Головуючий у І інстанції - Балась Т.П. Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа: Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Громадської ради доброчесності за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності у вигляді протоколу електронного голосування від 13.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що спірний висновок Відповідача є безпідставним, необґрунтованим, таким, що містить неправдиві та недостовірні відомості і прийнятий без врахування усіх обставин та вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просить його скасувати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності у вигляді протоколу електронного голосування від 13.07.2019 року в частині порушення підпункту 4.9 п. 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019 року, а саме, суддя не пояснив переконливо джерела походження витрат і легальні доходи на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для здійснення таких витрат.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, задовольнивши позов повністю.

В апеляційній скарзі вказано на неповноту встановлення обставин у справі, оскільки в Протоколі електронного голосування, яким затверджено Висновок зазначено, що Громадська рада доброчесності затвердила висновок дванадцятьма голосами. Також зазначено, що у голосуванні взяли участь 12 членів.

Разом з тим, протокол містить перелік лише одинадцяти членів Громадської ради доброчесності. Цей недолік унеможливлює визначити персональний склад членів Громадської ради доброчесності, які приймали участь у голосуванні. Законом не передбачено таємного голосування при прийнятті рішень Громадської ради доброчесності, тому персональний склад членів Громадської ради доброчесності, які приймали участь у зборах, та приймали участь у голосуванні, має бути висвітлений у відповідному рішенні. Отже, Висновок не можна вважати таким, що затверджений належним чином, оскільки спотворює принцип відкритого голосування, за яким невизначене коло осіб повинно бути проінформоване про персональний список осіб, які колегіально прийняли рішення.

Також зазначено, що за дії, які стали підставою ухвалення рішення Вищої ради правосуддя про притягнення до відповідальності, Позивач вже поніс відповідальність. Висновок Громадської ради доброчесності з посиланням на обставини, які встановлені рішенням Вищої ради правосуддя, спричинив для Позивача юридичні наслідки у вигляді відстрочення співбесіди (а отже і відтермінування строку отримання суддівської винагороди в більшому розмірі) та спричинив юридичну відповідальність у вигляді ризику ймовірного не проходження кваліфікаційного оцінювання, оскільки за наявності негативного висновку Громадської ради доброчесності, Вища кваліфікаційна комісія суддів України має приймати рішення кваліфікованою більшістю.

З урахуванням того, що він уже поніс юридичну відповідальність за дії, які викладені у рішенні Вищої ради правосуддя, Висновок, підставою якого є ці дії, передбачає повторну юридичну відповідальність, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Указом Президента України від 10.02.1996 № 121/96 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Богунського районного суду міста Житомира строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2001 № 881-IV ОСОБА_1 обрано на посаду судді Господарського суду Житомирської області.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2001 № 2297-III ОСОБА_1 обрано на посаду судді Корольовського районного суду міста Житомира безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 22.05.2003 № 881-IV ОСОБА_1 обрано на посаду судді Господарського суду Житомирської області безстроково.

Рішенням Комісії від 07.06.2018 № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 .

Рішенням Комісії від 26.11.2018 № 274/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 03.07.2018, зокрема, судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 , якого допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

У межах процедури проведення кваліфікаційного оцінювання Позивача на відповідність займаній посаді 13.07.2019 Громадською радою доброчесності затверджено висновок про невідповідність судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Цей висновок мотивований посиланням на наступні обставини:

1. Суддя допускав бездіяльність, що призвела до розподілу справ у суді з порушенням принципу випадковості при використанні автоматизованої системи.

Суддя допускав поведінку, яка призвела до істотних порушень правил процесу і порушення основоположних прав і свобод, що встановлено у рішенні про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

(підпункти 1.7 п. 1, п. 3.9 п. 3 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019)

Так, у висновку зазначено, що Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 13.12.2017 № 4020/3дп/15-17, яке залишене без змін рішенням ВРП від 29.03.2018 № 930/0/15-18, суддю притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу протягом трьох місяців.

У висновку вказано, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності стали істотні порушення процесуального закону при розгляді справи № 906/1783/15. У рішенні про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності встановлено ряд обставин, які свідчать про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема:

1) у грудні 2015 року до Господарського суду Житомирської області надійшло десять позовних заяв від одного Позивача до ЗАТ «Житомирські ласощі» (окрім позовної заяви у справі № 906/1783/15, що була розглянута суддею). Всі позовні заяви були повернуті Позивачеві без розгляду іншими суддями у зв`язку з несплатою судового збору. Як зазначено у рішенні дисциплінарної палати ВРП: «Цей факт сукупності з іншими обставинами справи може вказувати на вчинення стороною Позивача у справі дій, спрямованих на передачу справи на розгляд визначеному судді ( ОСОБА_1 ), дії якого, як очікували представники будуть більш сприятливими для них порівняно із діями інших суддів ... »;

2) 31.12.2015 суддя порушив провадження у справі та призначив її розгляд на 18.01.2016. Проте, 15.01.2016, на підставі клопотань Позивача та Відповідача які були отримані того ж дня, суддя призначив розгляд справи на 15.01.2016 о 10.45 цей же день ухвалив рішення по суті справи. Як встановила ВРП, відомості дати судового засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» розміщені не були.

Тобто, невідкладно задовольнивши клопотання сторін та змінивши попередньо визначену дату судового засідання, суддя унеможливив участь у ньому слухачів, які могли виявити інтерес до розгляду цієї справи, а також, осіб, прав і обов`язків яких могло б стосуватися рішення у справі.

Як зазначено в рішенні дисциплінарної палати: «У матеріалах справи ... наявне … клопотання представника Позивача про «перепризначення розгляду справі на іншу дату .... Клопотання мотивоване тим, що «представнику Позивача стало відомо, що представником Відповідача подане клопотання про перепризначення розгляду справи на 15.01.2016 року». Клопотання представника Позивача датовано 15 січня 2016 року на штампі суду із вхідною датою стоїть номер 405.

Матеріали справи дійсно містять клопотання представника Відповідача, ЗАТ «Житомирські ласощі», про «перенесення справи на 15.01.2016 року» ... . Втім, до справи клопотання підшито вже після клопотання Позивача, крім того, як видно зі штампа суду із вхідною датою та номером (« 15 січ 2016 № 406»), це клопотання подано пізніше, ніж клопотання Відповідача.

У сукупності з іншими обставинами справи викладене свідчить про те, що насправді представники Позивача та Відповідача узгоджували свої дії, реального спору між ними не існувало. Про наведене свідчить і визнання позову Відповідачем. Поведінка судді ОСОБА_1 , зокрема перенесення за таких умов розгляду на більш ранню дату, незважаючи на відсутність більшості доказів, що були витребувані в ухвалі про відкриття провадження свідчить про те, що він усвідомлював відсутність реального спору між сторонами.

Усвідомлення тієї обставини, що сторони імітували існування спору, було визнане суддею ОСОБА_1 у засіданні Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя.

За таких обставин можна зробити висновок, що при розгляді справи було створено лише видимість здійснення правосуддя, а сам судовий процес був спрямований на те, щоб вирішити питання про права і обов`язки осіб, не залучених до судового розгляду. Такими особами були, насамперед, правонаступник ЗАТ «Житомирські ласощі» - ТДВ «ЖЛ», а також учасники обох товариств»;

3) у рішенні дисциплінарної палати встановлено факт позапроцесуального спілкування судді зі сторонами. Зокрема, у рішенні зазначено: «... матеріали справи свідчать про існування тісного позапроцесуального спілкування судді з представниками сторін - у той час, коли офіційна кореспонденція, направлена там, не була доставлена, представники сторін були оперативно поінформовані перенесення судового розгляду».

На думку Громадської ради доброчесності, встановлені рішенням Вищої ради правосуддя порушення, допущені суддею при розгляді справи № 906/1783/15, створення ним «видимості здійснення правосуддя» заподіюють істотну шкоду авторитету правосуддя та свідчать його невідповідність критеріям доброчесності та професійної етики.

2. Суддя не пояснив переконливо джерела походження витрат і легальні доходи на думку розсудливого спостерігача, викликають сумніви щодо достатності для здійснення таких витрат.

(підпункт 4.9 п. 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим рішенням Громадської ради доброчесності від 11.01.2019)

Так, у висновку зазначено, що виходячи зі змісту рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.10.2015 у справі № 296/6473/15-ц суддя 26.11.2009 передав іншій особі 160 000 доларів США (близько 1,2 млн. грн станом на дату вчинення правочину). Ці кошти були передані суддею в рахунок оплати за будинок.

Крім того, в договорі поруки, якого стосується справа № 296/6473/15-ц, міститься згадка про розписку від 02.03.2010, згідно з якою суддя передав фізичній особі кошти в якості авансу за автомобіль.

Проте, згідно з даними досьє, сукупний розмір доходів сім`ї суді за останні п`ять років дорівнює вказаній сумі, що породжує обґрунтовані сумніви у достатності доходів судді для здійснення такої значної витрати.

Додатково надано Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію, яка сама по собі не стала підставою для висновку, але потребує пояснення судді.

У 2014 році суддя в пункті 11 декларації («дарунки, призи, виграші») задекларував 642 590 грн. Проте, згідно з даними, які містяться в досьє, розмір доходів членів його сім`ї чи близьких родичів за 2012-2014 роки не дозволяв їм зробити такий цінний подарунок, що може свідчити про те, що або він отримав подарунок від інших фізичних осіб, або отримав ці кошти як виграш.

Також, у висновку зазначено, що Громадська рада доброчесності не змогла забезпечити судді право на відповідь затвердження цього висновку, оскільки суддя не надав контактної інформації. Громадська рада доброчесності готова розглянути пояснення судді, якщо такі надійдуть.

Не погоджуючись із зазначеним висновком про невідповідність судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 13.07.2019, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи даний спір в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновки Громадської ради доброчесності, затверджені відповідним рішенням, як одностороннє владне волевиявлення, є обов`язковими для розгляду ВККС та є правовим актом індивідуальної дії (оскільки безпосередньо стосується прав та інтересів Позивача, містить твердження про невідповідність його критеріям доброчесності та професійної етики і підлягає дослідженню у межах кваліфікаційного оцінювання), на підставі якого виникають публічно-правові відносини, то спори щодо таких висновків носять характер публічно-правового спору, який вирішується за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що Громадська рада доброчесності має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства», оскільки здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України, тож є належним Відповідачем у даній справі, а Позивач обрав належний спосіб захисту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Відповідно до частин першої і другої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Згідно з пунктом 11 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII суддівське досьє має містити інформацію про відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, зокрема копії відповідних декларацій, поданих суддею відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

Таким чином, дослідження досьє та проведення співбесіди як один із етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності.

Встановлені Законом № 1402-VIII критерії кваліфікаційного оцінювання суддів (кандидатів на посаду судді) спрямовані на забезпечення суддівського корпусу професійними кадрами високого рівня кваліфікації з урахуванням морально-психологічних якостей та загальних здібностей.

Частинами першою, шостою статті 87 Закону № 1402-VІІІ визначено, що Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. ГРД: збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає ВККСУ інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; делегує уповноваженого представника для участі у засіданні Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Колегія суддів зазначає, що функції, які здійснює Громадська рада доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, за своєю суттю не є «владними управлінськими повноваженнями» у розумінні КАС України, у зв`язку з цим ця інституція не має ознак суб`єкта владних повноважень.

Аналізуючи зміст статті 87 Закону № 1402-VІІІ, а також Регламент Громадської ради доброчесності, які визначають статус Громадської ради доброчесності та порядок формування її складу, колегія суддів зазначає, що законодавець поставив собі за мету максимальним чином відмежувати Громадську раду доброчесності від органів державної влади, насамперед Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, виключивши існування будь-яких механізмів, які б дозволяли Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (або іншим органам публічної влади) впливати на формування складу Громадської ради доброчесності та процес прийняття нею відповідних рішень. При цьому мова йде про відсутність як прямих важелів впливу на Громадську раду доброчесності, як то, погодження призначень членів, формування списку кандидатів до Громадської ради доброчесності, затвердження її рішень актом ВККС, участь у засіданнях Громадської ради доброчесності члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України тощо, так і опосередкованих - надання державного фінансування Громадської ради доброчесності, створення умов для роботи, надання пільг тощо.

На користь цього твердження свідчать також вимоги нормативних актів щодо персонального складу ГРД, до якої можуть входити лише "представники правозахисних громадських об`єднань, науковці-правники, адвокати, журналісти, які є визнаними фахівцями у сфері своєї професійної діяльності, мають високу професійну репутацію та відповідають критерію політичної нейтральності та доброчесності" та, відповідно, членства у ній не можуть набувати: "особи, протягом останніх п`яти років працювали (проходили службу) в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, поліції, інших правоохоронних органах (органах правопорядку), податкової міліції, Служби безпеки України, митних органах, Національному антикорупційному бюро України, Національному агентстві з питань запобігання корупції; особи, які протягом останніх п`яти років перебували на державній службі; особи, які є суддями або суддями у відставці".

Колегія суддів зазначає, що подібна організація роботи Громадської ради доброчесності, виключає висновок про те, що Громадська рада доброчесності є суб`єктом делегованих повноважень, адже ніякого делегування повноважень та відповідного публічного супроводу (забезпечення) їх передачі не відбувається. Громадська рада доброчесності максимальним чином (юридично, організаційно, функціонально) є відмежованою від органів публічної влади та їх службовців.

За правовим статусом, визначеним у статті 87 Закону № 1402-VІІІ, Громадська рада доброчесності лише сприяє Комісії в питаннях оцінювання та не може виносити остаточного рішення щодо професійної етики та доброчесності. Висновок Громадської ради доброчесності є інформацією, яка міститься у досьє кандидата і підлягає дослідженню Комісією з-поміж іншої інформації при оцінці показників критеріїв професійної етики та доброчесності.

Пунктом 16 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівське досьє має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок Громадської ради доброчесності включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє, відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).

Частиною дев`ятою статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.

Під час співбесіди обов`язковому обговоренню із суддею підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності з наданням судді можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену з досьє інформацію.

На підставі частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ Комісія ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Таким чином, рішення щодо підтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя приймає Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Між тим, наявність негативного висновку Громадської ради доброчесності обов`язково передбачає необхідність проведення Комісією співбесіди з метою з`ясувати викладені у висновку Громадської ради доброчесності обставини та надати їм власну оцінку на предмет відповідності судді критеріям доброчесності і професійної етики та, як наслідок, прийняти за підсумками цього обговорення остаточне рішення щодо підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя.

За приписами частини другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Це положення спрямовано на те, щоб Вища кваліфікаційна комісія суддів України реагувала та приймала до уваги позицію громадськості, водночас з процитованої норми не випливає очевидного висновку про те, що висновок Громадської ради доброчесності є обов`язковим для Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у безальтернативному порядку.

Відтак, у будь-якому випадку висновок Громадської ради доброчесності є лише проміжним рішенням, яке не тягне за собою безпосередньо жодних правових наслідків для судді (кандидата на посаду судді) щодо якого здійснюється оцінювання. Висновок покладає зобов`язання виключно на Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, яка має дати йому відповідну оцінку та врахувати, або не врахувати під час прийняття остаточного рішення щодо судді.

При цьому, у судді є право надати відповідні коментарі та пояснення щодо фактів, встановлених Громадською радою доброчесності та зафіксованих у її висновку.

Отже, що висновок Громадської ради доброчесності не створює самостійних наслідків для судді, адже є проміжним етапом процедури підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя та є лише одним з можливих доказів, аналізуючи які сукупно з іншими доказами, Вища кваліфікаційна комісія суддів України і має прийняти остаточне рішення щодо учасника процедури оцінювання.

Аналізуючи в аспекті спірних правовідносин приписи Закону № 1402-VIII стосовно правового статусу Громадської ради доброчесності у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів, колегія суддів зазначає, що Громадська рада доброчесності у цих правовідносинах не є самостійним органом (суб`єктом владних повноважень), уповноваженим ухвалювати рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, а остаточне рішення, яке створює правові наслідки для особи, ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Враховуючи викладене, слід враховувати, що вжите в пункті 1 частини 1 статті 238 КАС України формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього.

У даному випадку такою подією є прийняття Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, яке може бути оскаржене до суду, в установленому законом порядку.

Гарантоване статею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити у контексті частини третьої статті 124 Конституції України в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів, визначивши зміст спірних правовідносин та суб`єктний склад, приходить до висновку, що даний спір про визнання протиправним та скасування висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді Господарського суду Житомирської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджений Громадською радою доброчесності у вигляді протоколу електронного голосування від 13.07.2019 року не є публічно-правовим, не належить до юрисдикції адміністративних судів і не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 160/9844/19.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, здійснивши розгляд даного спору як публічно-правового, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Щодо доводів Позивача в апеляційній скарзі, що спірний висновок містить недостовірну інформацію, та яка повинна бути доведена саме Відповідачем, колегія суддів зазначає, що такі посилання також відхиляються колегією суддів, позаяк в порядку адміністративного судочинства не розглядаються питання щодо спростування недостовірної інформації.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, в разі якщо Позивач вважає, що його гідність, честь та ділова репутація є порушеними, він має право звернутися до суду з відповідним позовом, керуючись ст. ст. 297, 299 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, третя особа: Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправним та скасування висновку - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко