Справа № П/320/497/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року № П/320/497/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 13.09.2019 № 29/П-521 щодо не призначення та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати відповідача відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі, втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4, провести дії по призначенню одноразової грошової допомоги за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції та виплатити позивачу грошову суму одноразової грошової допомоги у 90-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

13 березня 2020 року через канцелярію суду від Головного управління Національної поліції у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачу при звільнені було виплачено одноразову грошову допомогу як інваліду 3 групи та при повторному огляді комісією МСЕК позивачу було встановлено 2 групу інвалідності (захворювання пов`язано з проходженням служби в поліції) а отже в разі переогляду комісією МСЕК групи інвалідності у відповідача не має правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення 2 групи інвалідності.

13 березня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 31 жовтня 2018 року був звільнений зі служби в поліції, також це підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 543 о/с від 26 жовтня 2018 року, підставою звільнення слугувало рапорт позивача від 16 жовтня 2018 року та свідоцтво про хворобу № 915/Зв, видане військово - лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» 08 жовтня 2018 року.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0531475 позивачу з 05 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року було встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції.

У зв`язку з встановленням III групи інвалідності позивачеві Головним управлінням Національної поліції в Київській області призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 134470,00 грн. у відповідності до ст. 97 та ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію".

19 червня 2019 року при повторному огляді позивачеві з 10.06.2019 встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, тобто через 6 місяців після первинного огляду, що також підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 1043970.

У зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності, позивач звернувся з заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Проте листом № 29/П-521 від 19 вересня 2019 року Головне управління Національної поліції в Київській області відмовило позивачеві у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказом МВС України від 11.01.2014 № 4 "не передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі переогляду МСЕК поліцейським".

Не погоджуючись зі вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно із підпунктом 3 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до частини 2 статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

За приписами статті 100 Закону № 580-VIII визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Частинами 3, 6 цієї статті визначено, що у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (Порядок №4 - далі).

Пунктом 1 розділу І Порядку № 4 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Підпунктом 2 пункту 4 розділу І Порядку №4 встановлено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 розділу І Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

У відповідності до пункту 3 розділу ІІІ Порядку заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті). Копії документів завіряються підписом власноруч, та перевіряються особою, що приймає документи (пункт 5 Порядку №45).

Слід зазначити, що пунктом 8 розділу IV Порядку № 4 (у редакції чинній до 14.05.2019) було передбачено, що у разі, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана фінансовим підрозділом цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД.

Однак, згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №414/33385 від 19.04.2019, були внесені зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, а саме, абзац перший пункту 8 викладено в наступній редакції: «Якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми».

Вказаний наказ набув чинності 14.05.2019.

Відповідач, заперечуючи проти права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, посилався на те, що до повторного огляду позивачу вже була встановлена інвалідність та виплачена одноразова грошова допомога, а тому, на думку відповідача, право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі у такого поліцейського відсутнє.

Слід зазначити, що п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 визначено, що днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

В даному випадку позивачу ІІ групу інвалідності встановлено згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії 19.06.2019. Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності у позивача виникло 19.06.2019.

Частиною 6 статті 100 Закону № 580-VIII передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Статтею 101 Закону № 580-VIII визначений вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Суд звертає увагу щодо відсутності обґрунтування у відмові позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, жодної з зазначених підстав, оскільки фактичною підставою для відмови слугувало те, що внесеними змінами у Порядок №4 виключено можливість отримання особою одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни саме інвалідності.

Аналізуючи викладені норми, суд вважає, що Законом №580-ІV не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності з встановленням більшого відсотка ступеня втрати працездатності, якщо була виплачена грошова допомога у зв`язку із первинним встановленням групи інвалідності з відповідно визначеним меншим відсотком ступеня втрати працездатності.

Окрім цього, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу статті 58 Конституції України, норма пункту 8 Розділу 4 Порядку № 4, яка набрала чинності 14 травня 2019 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини в частині обмеження права позивача на отримання грошової допомоги в більшому розмірі з підстав встановлення протягом двох років вищої групи інвалідності, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Аналогічні правові позиції щодо неможливості застосування зворотної дії закону в часі викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 28.02.2018 у справі № 806/694/16, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18.

Як встановлено судом, позивач звільнений зі служби 26.10.2018 через хворобу, ІІІ групу інвалідності та 60% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції позивачеві встановлено 05.12.2018, тобто протягом шести місяців після звільнення як то передбачено положеннями статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року N 580-VIII.

19 червня 2019 року при повторному огляді позивачеві з 10.06.2019 встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, тобто через 6 місяців після первинного огляду.

Відтак позивачем дотриманні всі умови та строки щодо отримання грошової допомоги у більшому розмірі. Крім цього, при повторному огляді позивачеві змінену як групу інвалідності так і відсоток втрати працездатності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про визнання протиправною відмову відповідача викладена у листі від 13.09.2019 № 29/П-521 щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за встановленою ІІ групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Національної поліції у Київській області відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі, втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4 провести дії по призначенню одноразової грошової допомоги за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції та виплатити ОСОБА_1 грошову суму одноразової грошової допомоги у 90-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому суд зауважує, що наявність дискреційних повноважень не означає, що суб`єкт владних повноважень може діяти свавільно при прийнятті тих чи інших рішень, такі повноваження мають межу.

За правовою позицією, яку Європейський суд з прав людини неодноразово викладав у своїх рішеннях, у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві.

При цьому презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.

Натомість, у деяких справах, відповідач - орган державної влади помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 розділу ІV Порядку №4 висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно з приписами п. 3 розділу ІV Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Отже, конструкція наведеної норми не передбачає для відповідного суб`єкта владних повноважень у разі відсутності підстав для відмови у призначенні виплати ОГД прийняти інше рішення, ніж рішення про призначення виплати ОГД, що виключає альтернативний варіант поведінки відповідача.

Також, виходячи із принципу верховенства права, Верховний Суд відмітив, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема, через принцип "належного урядування". Принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти у найбільш послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Така поведінка відповідача вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на зазначене, суд з метою відновлення порушеного права позивача на отримання ОГД вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції у Київській області повторно розглянути заяву (рапорт) позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та вищого відсотку втрати працездатності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків та скласти висновок про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про національну поліцію" у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Київській області викладена у листі від 13.09.2019 № 29/П-521 щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за встановленою ІІ групою інвалідності, захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та скласти висновок про призначення та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги відповідно до п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та втрати працездатності 70%, що настали внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції у 90-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, виплату провести з урахуванням раніше виплаченої суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2021

Суддя Панченко Н.Д.