Справа № 640/12821/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Київ № 640/12821/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його трудової діяльності з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити, перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня подання заяви про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу трудової діяльності у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД" за період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 28.02.2020 подана заява про призначення пенсії за віком.

При призначенні пенсії, відповідачем не було зараховано до страхового стажу періоду роботи позивача на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД" за період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року, у зв`язку з чим, позивач письмово звернувся із відповідною заявою до відповідача про зарахування вказаного періоду роботи до її страхового стажу.

Листом ГУ ПФУ у м.Києві від 27.03.2020 року №5449-5371/К-02/8-2600/20 позивачу відмовлено у зарахуванні стажу період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року, так як запис у трудовій книжці №27про звільнення з роботи завірений печаткою, яка не містить ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності, що на думку відповідача не відповідає вимогам Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643 та постанові Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 року №276.

Позивач зазначає, що станом на дату внесення відомостей до його трудової книжки про звільнення його з посади у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД", законодавство України не містило норми про необхідність зазначення ідентифікаційного коду на печатці організації, за таких умов позивач не має бути обмежений у праві зарахування трудового стажу з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у зазначеному товаристві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, з тих підстав, що стаж роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД", з 01.08.1991 року по 30.09.1998 рік не був врахований, з огляду на неналежне оформлення запису у трудовій книжці, а саме відсутність ідентифікаційного коду підприємства на печатці такого підприємства, що відповідно до Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток та штампів» від 18.10.1993 року № 643 та постанові Кабінету міністрів України від 29.04.1994 року.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

19 лютого 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про призначення пенсії за віком.

ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві заву про призначення йому пенсії за віком від 28.02.2020 року.

Листом від 27.03.2020 №5449-5371/К-02/8-2600/20 позивачу відмовлено у зарахуванні стажу період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року, так як запис у трудовій книжці №27про звільнення з роботи завірений печаткою, яка не містить ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності, що на думку відповідача не відповідає вимогам Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643 та постанові Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 року №276.

Вважаючи таке рішення та дії протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами 1 та 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 81 Закону № 1788-XIІ Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України

Як вбачається з листа від 27.03.2020 №5449-5371/К-02/8-2600/20 до трудового стажу позивача не було враховано трудовий страж в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД", з 01.08.1991 року по 30.09.1998 рік, оскільки запис у трудовій книжці не відповідає вимог чиного законодавства, а саме запис у вказаний період завірено печаткою, яка не містить ідентифікаційного коду підприємства.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією відповідача, про неможливість врахування трудового стажу, оскільки печатка підприємства засвідчуюча такий стаж не містить ідентифікаційного коду, з огляду на наступне.

Відповідно до «Инструкции о порядке ведения трудовых книжек на предприятиях, в учреждениях и организациях», утвержденной постановлением Госкомтруда СССР от 20.06.1974 № 162 (в редакции постановления Госкомтруда СССР от 02.08.1985 № 252 с изменениями внесенными постановлением Государственного комитета СССР по труду и социальным вопросам от 19.10.1990 № 412 Мовою оригіналу):

- трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих;

- трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию;

- все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения);

- записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета;

- в случае выявления неправильной или неточной записи сведений о работе, переводе на другую постоянную работу, о награждениях и поощрениях и др. исправление производится администрацией того предприятия, где была внесена соответствующая запись. Администрация по новому месту работы обязана оказать работнику в этом необходимую помощь;

- исправленные сведения о работе, о переводах на другую постоянную работу, о награждениях и поощрениях и др. должны полностью соответствовать подлиннику приказа или распоряжения. В случае утраты приказа или распоряжения либо несоответствия их фактически выполнявшейся работе исправление сведений о работе производится на основании других документов, подтверждающих выполнение работ, не указанных в трудовой книжке;

- в разделах «Сведения о работе», «Сведения о награждениях», «Сведения о поощрениях» трудовой книжки (вкладыша) зачеркивание ранее внесенных неточных или неправильных записей не допускается;

- бланки трудовых книжек и вкладышей к ним хранятся в бухгалтерии предприятия как документы строгой отчетности и выдаются по заявке в подотчет лицу, ответственному за ведение трудовых книжек;

- по окончании каждого месяца бухгалтерия требует от лица, ответственного за ведение трудовых книжек, отчета о наличии бланков трудовых книжек и вкладышей к ним, с приложением приходного ордера кассы предприятия. На испорченные при заполнении бланки трудовых книжек и вкладышей к ним составляется акт (примерная форма акта прилагается).

Зазначена Інструкція застосовувалась у спірні періоди та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» в якій, зокрема, зазначено:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника;

- трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню;

- записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення;

- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу;

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;

- по закінченні кожного місяця особа, яка відповідає за ведення трудових книжок, подає бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них і про суми, що одержані за заповнені трудові книжки і вкладиші до них, з додатком прибуткового ордеру каси підприємства.

Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточних записів, відсутності печатки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність ведення та заповнення трудової книжки.

Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Згідно трудової книжки у період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року позивач працював у НТВЦ «Інформбуд».

Відповідно до положень «Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України № 118 від 22.01.1996 (далі - Положення № 118):

- Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України - це автоматизована система збору, накопичення та обробки даних про підприємства та організації всіх форм власності, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо);

- Державний реєстр створюється з метою:забезпечення єдиних принципів ідентифікації суб`єктів господарської діяльності та їх державного обліку в межах інформаційного простору України; здійснення спостережень за структурними змінами в економіці, які відбуваються під час створення суб`єктів господарської діяльності, їх реорганізації та ліквідації; забезпечення державних органів інформацією про суб`єкти господарської діяльності; організації на основі Державного реєстру суцільних і вибіркових статистичних спостережень, одноразових обстежень та переписів; взаємодії на єдиних методологічних засадах з базами даних Національного банку, Головної державної податкової інспекції, Фонду державного майна, Антимонопольного комітету, інших міністерств і відомств; забезпечення в межах законодавства доступності, гласності та відкритості інформації про суб`єкти господарської діяльності для заінтересованих користувачів; забезпечення оперативного переходу до міжнародних систем класифікації та кодування;

- для включення до Державного реєстру суб`єкт господарської діяльності в десятиденний термін після його державної реєстрації (перереєстрації) або прийняття рішення (постанови, розпорядження, наказу) про створення, в тому числі філії, відділення, представництва тощо, подає до відповідного органу державної статистики заповнену облікову картку встановленого зразка, а також нормативні та установчі документи;

- у разі включення суб`єкта господарської діяльності до Державного реєстру йому встановлюється ідентифікаційний код і коди класифікаційних ознак. Ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування;

- використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Таким чином, Положенням № 118 регулюються обмеження щодо подання підприємством звітів та облікових документів без ідентифікаційного коду з Державного реєстру і ніяким чином не впливає на наявність трудового стажу позивача.

Поряд з цим, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та «Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Суд зазначає, що відсутність на печатці такого реквізиту як ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств не може спростовувати наявність трудового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Вказані записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок, отже належним чином підтверджують трудовий стаж позивача, набутий ним у цей період, відтак не потребують будь-якого іншого доведення додатковими письмовими доказами.

Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства.

Таким чином, трудовий стаж позивача в обсязі 7 років 1 місяць 29 дні за період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 рік мав бути врахований під час розгляду заяви позивача.

З таких умов суд дійшов до переконання про наявність підстав для визнання протиправними дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його трудової діяльності з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД".

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, при цьому наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, за вказаних вище обставин вирішення питання щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня подання заяви про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу трудової діяльності у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД" за період з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року буде необґрунтованим втручанням у його дискреційній повноваження, за умови відсутності встановлення судом факту виконання всіх умов, що визначенні законодавством для вчинення такої дії.

З огляду на зазначене, суд дійшов до переконання про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, період роботи з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД", та повторно розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 при призначенні пенсії до страхового стажу період його трудової діяльності з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД";

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, що враховується при призначенні і виплаті пенсії за віком, період роботи з 01.08.1991 року по 30.09.1998 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-технічний і впроваджувальний центр сучасних комп`ютерних технологій в галузі будівництва НТВЦ ІНФОРМБУД", та повторно розглянути і вирішити заяву ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом обставин.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги..

Суддя Н.Г. Вєкуа