Справа № 360/1860/20
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 квітня 2021 року справа № 360/1860/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Гайдара А.В., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/1860/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 360/1860/20 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 360/1860/20 - задоволено частково, внаслідок чого: рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 360/1860/20 - скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 24.03.2020 № 3875/03-01 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.; стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 копійок); у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Сторони до судового засідання не з`явились, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи заяви про роз`яснення судового рішення, матеріали справи, вважає, що зазначена заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок роз`яснення судового рішення передбачено статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 цієї статті визначено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч. 2 ст. 254 КАСУ).

Так, роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Також роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для таких, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона просить надати роз`яснення постанови суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним роз`яснити, що підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, стали висновки відповідача про не досягнення заявницею пенсійного віку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що 23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Так, вищевказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1).

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.17 №2 136-VIII.

Отже, відповідні положення статті 13, частини другої статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року N 213-VIII втратили чинність з 23 січня 2020 року.

Також пунктом 3 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року вирішено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення від 24.03.2020 № 3875/03-01 застосуванню підлягала стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року « 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

В рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 року Конституційний Суд України зазначив, що «Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Отже, зазначене рішення Конституційного Суду України надає право жінкам, які працювали за Списками № 1 або № 2, вийти на пільгову пенсію після досягнення відповідно 45 і 50 років, за умови, що вони працювали в шкідливих чи важких умовах праці до 1 квітня 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року позивач мала стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Станом на дату звернення за призначенням пенсії 19.03.2020 року позивач досягла 46 років, та мала стаж роботи не менше 15 років страхового стажу, з них не менше 07 років 06 місяців на підземних роботах з повним робочим днем піл землею - за списком № 1.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає неприйнятними висновки суду першої інстанції про недосягнення позивачем пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788) є пріоритетним у спірних правовідносинах, ніж Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», бо Закон № 1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та визначає які саме види пенсій призначаються громадянам України.

Отже, в оскаржуваному рішенні відповідач помилково відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, у зв`язку з недосягненням нею відповідного віку, посилаючись на норми п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення від 24.03.2020 № 3875/03-01 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/1860/20 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 254, 292, 311, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 360/1860/20 - задовольнити.

Роз`яснити позивачу, що відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2020 року про призначення пенсії має враховувати висновки суду, викладені у даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв