Справа № 580/168/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/168/21 Головуючий у І інстанції - Бабич А.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не перерахунку йому на спеціальні рахунки Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 до 5 травня у сумі 8190,00 грн для виплати, як учаснику бойових дій;

- зобов`язання нарахувати та перерахувати на спеціальні рахунки Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 з урахуванням виплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 6800,00 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року позовну заяву повернуто Позивачеві.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити справу до розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказано про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом, у справах щодо захисту соціальних прав слід виходити з того, що встановленi процесуальним законом строки та повернення позовної заяви з пiдстав їx пропуску не можуть слугувати меті відмови у захистi порушеного права та легалiзацiї триваючого правопорушення, у першу чергу, з боку держави, що вказує на неправомірність повернення позовної заяви.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви Позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що звертаючись до суду 18 січня 2021 року з пропуском строку, Позивач мав обов`язок надати заяву про його поновлення строку з викладом обставин, які обґрунтовують поважність причин пропуску такого строку. Натомість, Позивач відповідної заяви не подав, не вказавши поважних причин пропуску строку.

З урахуванням наведеного, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом та не надано суду доказів поважності причин його пропуску.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Із вищезазначеного вбачається, що однією з підстав для повернення позовної заяви стало неподання Позивачем заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

У відповідності до ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Позивач зазначає, що бездіяльність Відповідача полягає в ненарахуванні та невиплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік в розмірі 8190,00 грн. є протиправною та має триваючий характер, а тому, Позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Колегія суддів оцінюючи такі посилання, вказує наступне.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20, зокрема, зазначив, що застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню».

Так, у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави .

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17 (2-а/201/304/2017).

Як вказано вище, Позивач, зокрема, просить визнати протиправною бездіяльність Відповідача, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період за 2020 рік в розмірі 8190,00 грн., який передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», а не відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги».

Відповідно до положень частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

При цьому, Позивач в апеляційній скарзі не заперечує, що отримав вказану допомогу до 5 травня 2020 року.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у січні 2021 року та оспорює бездіяльність Відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги, починаючи з травня 2020 року у розмірі, передбаченому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів зазначає, що спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому, про порушення своїх прав Позивач міг дізнатися, починаючи з травня 2020 року при отриманні щорічної грошової допомоги до 05 травня відповідного року.

Таким чином, посилання Позивача на триваючий характер бездіяльності Відповідача щодо невиплати разової допомоги до 05 травня є необґрунтованими.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що на дані правовідносини поширюються вимоги щодо шестимісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Відповідача.

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на практику та постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18 та інші, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, позаяк предметом позову у даних справах є перерахунок та виплата пенсії, а тому, викладені в них висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому, числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії , справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, Позивачем не було належно виконано вимоги ухвали судді суду першої інстанції від 25 січня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, зокрема, в частині надання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтуванням причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно позовну заяву повернуто Позивачу.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків судді суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала судді суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко