Справа № 480/9492/20
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Справа № 480/9492/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Сізової К.О.,

представника позивача - Хурсенка С.О.,

представників відповідача: Бабченко І.О., Бідюкова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/9492/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області № 1707 від 30.11.2020 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських ГУНП», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області № 590 о/с «По особовому складу» від 07.12.2020, яким капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області з 07.12.2020;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07.12.2020 до прийняття судового рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015. 11.05.2017 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області.

30 листопада 2020 року начальником ГУНП в Сумській області видано наказ №1707 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських ГУНП», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

07 грудня 2020 року начальником ГУНП в Сумській області видано наказ № 590 о/с «По особовому складу», яким капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області відповідно до пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» звільнено зі служби в поліції.

Позивач не погоджується із вказаними наказами, вважає їх протиправними з наступних підстав.

На думку позивача, висновок, який викладений в оскаржуваному наказі № 1707 від 30.11.2020 не містить конкретних обставин, які б вказували на порушення позивачем службової дисципліни. Так, оскаржуваний наказ містить лише формулювання, які не підтверджуються жодним доказом. Відповідно до оскаржуваного наказу дисциплінарне стягнення відносно ОСОБА_1 накладено за порушення службової дисципліни, що виразилося у ігноруванні завдань та обов`язків визначених Присягою працівника поліції, текст якої закріплено ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», невиконанні вимог частин 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини 1 статті 3, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18; пункту 3 частини ї статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 2 пункту 1 Розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у нехтуванні інтересами служби, низьких моральних якостях, що негативно вплинуло, на авторитет поліції як органу державної влади. Однак, позивач зауважує, що переліченні нормативні акти носять загальний характер і не розкривають суті правопорушення, за яке на ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Позивач вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 порушення службової дисципліни відповідачем належним чином не встановлений. Оскаржуваний наказ в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення прийнято відповідачем без повного всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, встановлення факту вчинення проступку та ступеню вини, що є невиконанням покладених на відповідача Дисциплінарним статутом Національної поліції України обов`язків. Висновки, які містяться в оскаржуваних наказах, стосуються описання порушення, що інкримінується позивачу у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та якому буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження, при цьому причини та умови вчинення дисциплінарного проступку відповідачем не встановлені. Позивач звертає увагу на те, що правовою підставою для звільнення особи за порушення дисципліни є наявність в її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку, тобто невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни, а для звільнення особи у зв`язку з вчиненням нею кримінального правопорушення - набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Крім того, під час проведення службового розслідування позивач був відсторонений від посади і до нього був застосований запобіжний захід - застава, при цьому він не був ознайомлений ані з наказом ГУНП в Сумській області від 27.10.2020 № 858 про проведення службового розслідування, ані з висновками службового розслідування.

На думку позивача, наведене в сукупності свідчить, що при прийнятті оскаржуваних наказів ГУНП в Сумські області від 30.11.2020 №1707 та від 07.12.2020 № 590 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору кримінальної поліції Липоводолиського відділення поліції Роменського району поліції ГУНП в Сумській області з наведених вище підстав, відбувалось не на підставі чинного законодавства України, а відтак оскаржувані накази підлягають скасуванню як протиправні.

Ухвалою суду від 30.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що у ході службового розслідування, виходячи з наявної в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2020 (справа № 554/9894/20) про надання дозволу на проведення обшуку в приміщенні Липоводолинського ВП інформації встановлено, що ОСОБА_1 , володіючи інформацією щодо можливої причетності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним порубом дерев, не зареєстрували вказаний факт до ПГС ІПНП (журнал ЄО), не доповів про вказаний факт керівнику Липоводолинського ВП. Також встановлено, що жодних ОPC за вказаним фактом також зареєстровано не було, оперативні заходи не здійснювалися. що підтверджується довідкою УКР ГУНП. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 , володіючи інформацією щодо протиправної діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мав при цьому власні інтереси, в тому числі корисливі, які у свою чергу суперечать інтересам служби та завданнями, які стоять перед Національною поліцією та визначені п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», а саме вживати заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень та припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Однак, ігноруючи вимоги зазначених вище нормативно-правових актів, ОСОБА_1 не лише не вжив заходів щодо реєстрації факту виявлення кримінального правопорушення, припинення зазначеного правопорушення, охорони місця події, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, а також не доповів рапортом керівнику територіального органу (підрозділу) поліції про виявлене кримінальне і правопорушення, а й особисто сприяв укриттю протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою отримання від останніх неправомірної вигоди. Зазначені ганебні прояви протиправної поведінки поліцейських підривають рівень довіри населення до поліції, який у відповідності до частини 3 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції, та викривляють уявлення громадськості про високе звання поліцейського.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, проігнорувавши вимоги п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6, 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, ч. 1 розділу II, ч. 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 179, що виразилися у порушенні службової дисципліни, невиконанні обов`язків поліцейського, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, за що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відповідачем обґрунтовано притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій за аргументами, наведеними у відзиві не погодився, наголосив, що зміст висновку службового розслідування стосовно ОСОБА_1 ґрунтується виключно на інформації, здобутій в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вирок по якому ухвалено не було. При цьому, з урахуванням приписів частини 1 статті 62 Конституцію України до ухвалення вироку суду позивач не може вважатись винним у вчиненні вищевказаного правопорушення, та не може бути звільнений зі служби з цих підстав.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стали саме встановлені службовим розслідуванням факти порушення службової дисципліни. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Ухвалою суду від 04.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015. 11.05.2017 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області, що підтверджується послужним списком позивача (а.с. 204-210).

27.10.2020 начальником ГУНП в Сумській області прийнято наказ № 858 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» (а.с. 34-35).

У вищезгаданому наказі зазначено, що до ГУНП в Сумській області надійшла інформація про можливі порушення службової дисципліни допущенні окремими поліцейськими Липоводолипського ВП, що зокрема призвели до внесення 29.09.2020 відомостей в ЄРДР під № 0000239 за ч. 3 ст. 368 КК України. На причетність до вказаного кримінального правопорушення у рамках досудового розслідування згаданого кримінального провадження перевіряються заступник начальника Липоводолинського ВП майор поліції ОСОБА_4 та начальник сектору кримінальної поліції Липоводолинського ВП капітан поліції ОСОБА_5 . З метою підтвердження чи спростування згаданої вище інформації, надання оцінки службової діяльності керівництва Липоводолинського ВП та Роменського ВП, проведення повного, усебічного та об`єктивного службового розслідування, на виконання вимог Порядку проведення службових у Національній поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.20 18 №893, статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України призначено за зазначеним фактом службове розслідування.

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією ГУНП в Сумській області складено висновок від 26.11.2020, яким встановлено наступне.

27.10.2020 до ГУНП надійшла інформація про те, що працівниками Управління Служби безпеки України у рамках кримінального провадження, відомості про яке 29.09.2020 прокуратурою Сумської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано заступника начальника Липоводолинського ВП майора поліції ОСОБА_4 , та начальника сектору кримінальної поліції цього ж відділення поліції капітана поліції ОСОБА_1 . Останнього безпосередньо затримано під час отримання частини неправомірної вигоди в сумі 10000 грн. Цього ж дня на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2020 справа № 554/9894/20 в приміщенні Липоводолинського ВП проведено обшук, у ході якого вилучено кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (Незаконна порубка лісу). З вищевказаної ухвали встановлено, що заступник начальника Липоводолинського ВП - начальник слідчого відділення поліції (на той час наказом ГУНП від 17.09.2020 № 358 о/с покладено тимчасове виконання обов`язків начальника зазначеного відділення поліції) майор поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб вимагали неправомірну вигоду від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за не створення штучних перешкод у виготовленні та перевезенні лісоматеріалів, безперешкодне переміщення лісопродукції, здійсненні господарської діяльності. 27.10.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення та затримано у порядку ст. 208 КПК України. 29.10.2020 ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави, (справа № 554/9894/20; провадження № 1-кс/554/14695/2020 та № 1-кс/554/14694/2020) до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відповідно застосовано запобіжні заходи у вигляді т римання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави в сумі 109850 грн. Застави внесено цього ж дня. 29.10.2020 ухвалами цього ж суду обрано захід забезпечення кримінального провадження у виді відсторонення ОСОБА_4 і а ОСОБА_1 від посади на час досудового розслідування. Ухвали щодо відсторонення вказаних поліцейських від посади реалізовані наказом ГУНП в Сумській області від 30.10.2020 № 512 о/с. Від надання пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовилися, посилаючись на положення ст. 63 Конституції України.

Також, встановлено, що 28.10.2020 поліцейськими Липоводолинського ВП (ЄО Липоводолинського ВП № 1870) неподалік с. Бухалове, Липоводолинського району виявлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснили незаконний поруб дерев. У ході ОМП вилучено деревину та знаряддя вчинення злочину.

29.10.2020 за вказаним фактом слідчим відділенням Липоводолинського ВП внесено відомості до ЄРДР під № 00163 за ч. 1 ст. 246 КК України. Досудове розслідування триває.

В той же час моніторингом наявної в ІТС ІПНП інформації встановлено, що жодних реєстрацій відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо незаконного порубу лісу, до 28.10.2020 не було.

Таким чином, у ході службового розслідування, виходячи з наявної в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2020 (справа № 554/9894/20) про надання дозволу на проведення обшуку в приміщенні Липоводолинського ВП інформації встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , володіючи інформацією щодо можливої причетності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним порубом дерев, не зареєстрували вказаний факт до ІТС ІПНП (журнал ЄО), не доповіли про вказаний факт керівнику Липоводолинського ВП. Також, встановлено, що жодних ОРС за вказаним фактом також зареєстровано не було, оперативні заходи не здійснювалися, що підтверджується довідкою УКР ГУНП.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , володіючи інформацією щодо протиправної діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мали при цьому власні інтереси, в тому числі корисливі, які у свою чергу суперечать інтересам служби та завданнями, які стоять перед Національною поліцією та визначені п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», а саме вживати заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень та припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Проаналізувавши сукупність встановлених обставин допущених ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, те, що останні замість безумовного виконання закріплених законами перед поліцією завдань, їх проігнорували, тобто своїми вчинками поставили під сумнів доцільність свого подальшого проходження служби в органах Національної поліції, ураховуючи, що дії останніх підривають авторитет поліції, комісія прийшла до висновків про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 самого суворого заходу дисциплінарного впливу - звільнення із служби в поліції.

Висновок службового розслідування затверджений начальником ГУНП в Сумській області 27.11.2020 (а.с. 21-29).

30 листопада 2020 року начальником ГУНП в Сумській області видано наказ №1707 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських ГУНП», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області за порушення службової дисципліни, що виразилося у ігноруванні завдань та обов`язків визначених присягою працівника поліції, текст якої закріплено статтею 64 Закону України про Національну поліцію», невиконання вимог частин 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини 1 статті 3, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18; пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 1, абзацу 2 пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 179, що виразилося у нехтуванні інтересами служби, низьких моральних якостях, що негативно вплинуло на авторитет поліції як органу державної влади, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

З вищевказаним наказом позивач ознайомлений під особистий підпис 07.12.2020 (а.с.19).

07 грудня 2020 року начальником ГУНП в Сумській області видано наказ № 590 о/с «По особовому складу», яким капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області відповідно до пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» звільнено зі служби в поліції (а.с. 20).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Принципи етики для працівників МВС визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законові України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Відповідно до статей 11, 12, 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У пункті 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893 (надалі - Порядок № 893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень п. 1, 4,7 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VІ Порядку № 893).

Положеннями статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема: документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з приписами розділу VІ та VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Статтею 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

За відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

Підставою прийняття оскаржуваних у даній справі наказів стало вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразилося у нехтуванні інтересами служби, низьких моральних якостях, що негативно вплинуло на авторитет поліції як органу державної влади.

Як вбачається з матеріалів справи, службовим розслідування встановлено, що 27.10.2020 до ГУНП надійшла інформація про те, що працівниками Управління Служби безпеки України у рамках кримінального провадження, відомості про яке 29.09.2020 прокуратурою Сумської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000289 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано заступника начальника Липоводолинського ВП майора поліції ОСОБА_4 , та начальника сектору кримінальної поліції цього ж відділення поліції капітана поліції ОСОБА_1 . Останнього безпосередньо затримано під час отримання частини неправомірної вигоди в сумі 10000 грн.

Також, встановлено, що в ухвалах Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2022 та від 29.10.2020 по справі № 554/9894/20 (а.с. 220-226) наявна інформація про те, що в.о. начальника Липоводолинського ВП Марков Дмитро Ігоревич, заступник начальника Липоводолинського ВП ОСОБА_4 та начальник сектору кримінальної поліції Шульга Я.Ю. за попередньою змовою групою осіб вимагають неправомірну вигоду від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за не створення штучних перешкод у виготовленні та перевезенні лісоматеріалів, безперешкодне переміщення лісопродукції, здійсненні господарської діяльності.

Також, встановлено, що 28.10.2020 поліцейськими Липоводолинського ВП (ЄО Липоводолинського ВП № 1870) неподалік с. Бухалове, Липоводолинського району виявлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які здійснили незаконний поруб дерев. У ході ОМП вилучено деревину та знаряддя вчинення злочину. 29.10.2020 за вказаним фактом слідчим відділенням Липоводолинського ВП внесено відомості до ЄРДР під № 00163 за ч. 1 ст. 246 КК України. В той же час моніторингом наявної в ІТС ІПНП інформації встановлено, що жодних реєстрацій відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо незаконного порубу лісу, до 28.10.2020 не було.

Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , володіючи інформацією щодо можливої причетності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним порубом дерев, переслідуючи власні корисливі інтереси, не зареєстрував вказаний факт до ІТС ІПНП (журнал ЄО), не доповів про вказаний факт керівнику Липоводолинського ВП. Також, встановлено, що жодних ОРС за вказаним фактом також зареєстровано не було, оперативні заходи не здійснювалися, що підтверджується довідкою УКР ГУНП (а.с. 151).

Окрім того, у ході проведення службового розслідування встановлено, що факт причетності до вчинення кримінальних правопорушень діючих працівників правоохоронних органів (ГУНП в Сумській області), а саме до одержання службовою особою неправомірної вигоди, призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, що призвело до значного зниження авторитету поліції серед населення.

Суд зауважує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

У цьому контексті слід звернути увагу на те, що за етимологічним значенням дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету, що тісно пов`язані з морально-етичними нормами.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та, власне, органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року по справі №813/3279/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Дискредитація Національної поліції полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Вчинення дій, що дискредитують органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 815/3636/15, у якій суд зазначив, що поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби. Дискредитація звання рядового та начальницького складу є окремою підставою для звільнення, яке не пов`язано із вчиненням правопорушення та набрання чинності рішенням суду.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2020 року по справі №260/1118/18 зазначила, що наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 66 Положення №114 у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби.

Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Дана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 року по справі № 800/508/17, у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року по справ №800/508/17, у постанові від 12.12.2018 року по справі №803/1907/16, у постанові від 17.07.2019 року по справі № 806/2555/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку: невжиття заходів щодо виявлення та припинення кримінального правопорушення, недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики, призвів до значного розголосу у засобах масової інформації, що призвело до значного зниження авторитету поліції серед населення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вину позивача у вчиненні правопорушень не доведено, оскільки остаточне рішення по кримінальному провадженню № 0000289 не прийняте.

Так, предметом службового розслідування було порушення позивачем службової дисципліни, що не залежить від наявності чи відсутності остаточного вироку суду по кримінальному провадженню. В даному випадку, звільнення позивача відбулось у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку.

Щодо посилання позивача на порушення статті 62 Конституції України, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки суд не вирішує питання обґрунтованості обвинувачення в межах кримінального провадження.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.02.2020 року по справі №260/1118/18, від 08.08.2019 року по справі № 804/3447/17, від 29.05.2018 року по справі №800/508/17, від 02.10.2019 року по справі № 804/4096/17, згідно яких застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Враховуючи зазначені обставини і докази у їх сукупності, суд вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту та Закону № 580-VIII.

З урахуванням суспільного резонансу та загального уявлення суспільства про поліцейського як носія влади, вчинений позивачем дисциплінарний проступок унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Щодо посилання позивача ну ту обставину, що його під підпис не було ознайомлено з Наказом ГУНП в Сумській області від 27.10.2020 № 858 «Про призначення проведення службового розслідування», то суд погоджується з аргументом відповідача про те, що ані Дисциплінарним статутом Національної поліції України, ані Порядком № 893, не встановлено обов`язку відповідача ознайомлювати позивача під особистий підпис з наказом про призначення службового розслідування.

Про обізнаність позивача про факт проведення стосовно нього службового розслідування свідчить і те, що в ході проведення службового розслідування на пропозицію надати пояснення ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 63 Конституції України, відмовився, про що власноруч зазначив у бланку пояснень (а.с. 127).

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, в ході судового розгляду відповідачем належним чином доведено обґрунтованість спірних наказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ начальника ГУНП в Сумській області № 1707 від 30.11.2020 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських ГУНП», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу поліції ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, та наказ начальника ГУНП в Сумській області № 590 о/с «По особовому складу» від 07.12.2020, яким позивача відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції, не підлягають скасуванню, оскільки такі прийнято відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, при цьому жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування, позивачем ані під час його проведення, ані під час судового розгляду справи надано не було, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40030, ідентифікаційний код 40102777) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 05.04.2021.