Справа № 357/9215/20
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/9215/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кошель Б.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенка Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Український продукт» про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Український продукт", в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 398 від 14.08.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 156 КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити провадження в цій адміністративній справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що магазин-кафетерій «Червоне та біленьке» не є закладом (підприємством) ресторанного господарства, а тому не може здійснювати продаж алкогольних напоїв у заборонений рішенням міської ради час (кафетерій взагалі не передбачає продаж алкогольних напоїв), відтак, постанова адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про накладення адміністративного стягнення № 398 від 14 серпня 2020 року є такою, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2020 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ГР №214400 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП України.

14.08.2020 на підставі вказаного вище протоколу, адміністративною комісією Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 398 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 6 800 грн. В постанові вказано, що 06.08.2020 о 00 год. 24 хв. гр. ОСОБА_1 в приміщенні магазину « Червоне та Біленьке » за адресою: вул. Турчанінова, 5 здійснила продаж пляшки пива «Чернігівське» 0,5л вартістю 25 грн. у заборонений рішенням Білоцерківської міської ради від 29.11.2018 № 3003-60-VII час., що є порушенням ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ТД Український продукт» на посаді продавця-консультанта з 07.08.2020 року по 26.08.2020 року, про що в матеріалах справи свідчить копія трудової книжки останньої серії НОМЕР_1 .

Згідно реєстраційного посвідчення № 22094 від 09.12.2019, виданого ГУ ДПС у Донецькій області (Центральний р-н м. Маріуполь), Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Український продукт» є суб`єктом господарювання, видами діяльності якої є: Торгівля. Громадське харчування. Сфера послуг. Дані щодо господарської одиниці: магазин-кафетерій за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Турчанінова, буд. 5, прим.2.

Відповідно до ліцензії № 1906406 від 12.12.2019 року суб`єкт господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Український продукт» має право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, за адресою місця торгівлі Київська обл., м. Біла Церква, вул. Турчанінова, буд. 5, прим. 2, магазин-кафетерій, терміном дії з 22.12.2019 року до 22.12.2020.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, позивач звернулась до суду за даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29 листопада 2018 року за № 3003-60-VII, не встановлено заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових з 22-ої години вечора до 10-ої години ранку для закладів ресторанного господарства, до яких належить магазин-кафетерій « Червоне та Біленьке ».

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), Законами України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), Правилами роздрібної торгівлі; алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила № 854), Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219 (далі - Правила № 219).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 481/95-ВР регламентовано, зокрема, обмеження щодо продажу алкогольних напоїв.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР передбачено, що ліцензія це (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у Законі № 481/95-ВР видів діяльності протягом визначеного строку.

Роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до частини 7 статті 153 Закону № 481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з пунктом 22 Правил № 854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Забороняється торгівля алкогольними напоями на розлив у закладах ресторанного господарства за відсутності належних санітарно-гігієнічних умов та обладнання (забезпеченість проточною питною водою, посудом, мірними місткостями, одноразовим посудом тощо, наявність умов для миття посуду) та інших вимог, передбачених законодавством.

Правилами № 219 передбачено, що суб`єкти господарської діяльності здійснюють діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку.

Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів. У свою чергу, ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Суб`єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб`єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). При цьому Правилами передбачено, що вибір типу закладу (підприємства) ресторанного господарства та класу ресторану або бару здійснюється суб`єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України.

Суб`єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції.

Вимоги, що пред`являються до виробничих, торговельних та побутових приміщень закладів (підприємств) ресторанного господарства, обладнання, інвентарю, переліку послуг, технологічних режимів виробництва продукції, встановлюються законодавством України.

Частиною другою статті 156 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - у вигляді накладення штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з частиною другою статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КпАП України визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У частині першій статті 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як зазначає апелянт, відповідно до пункту 1.5. статті 1 Правил заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики заготівельні, ресторани, бари, кафе. їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари також на класи (перший, вищий, люкс). Також це закріплено статтею 14 Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів затверджено Постановою Кабінету Міністрів № 833 від 15 червня 2006 року (надалі - Порядок) заклад ресторанного господарства: забезпечує наявність асортименту продукції, що затверджується відповідно до типу закладу або класу (ресторан, бар) його власником (керівником).

Апелянт зауважує, що як вбачається з ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (ТОВ «ТД Український продукт») зазначений в ній тип магазин-кафетерій в вищезазначеному переліку закладів (підприємств) ресторанного господарства відсутній.

Натомість, колегія суддів підкреслює, що зазначеними Правилами передбачено, що вибір типу закладу (підприємства) ресторанного господарства та класу ресторану або бару здійснюється суб`єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України.

Більш того, згідно з пунктом 1.7 «Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства» затверджені наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України від 24липня 2002 р. № 219 режим роботи закладу ресторанного господарства встановлюється суб`єктом господарювання самостійно, про що також вірно зазначено судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суб`єкт господарювання ТОВ «ТД Український продукт» має ліцензію на право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний номер № 1906406 від 12.12.2019 року, з терміном дії з 22.12.2019 до 22.12.2020. Адреса місця торгівлі Київська обл., м. Біла Церква, вул. Турчанінова, буд. 5, прим. 2, магазин-кафетерій.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29 листопада 2018 року за № 3003 -60-VII «Про встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства ) на території міста Біла Церква», заборонено продаж пива ( крім безалкогольного ), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових на території міста Біла Церва суб`єктами господарювання ( крім закладів ресторанного господарства ) у період з 22.00 години вечора до 10:00 години ранку щоденно, враховуючи вихідні та святкові дні (п. 1 зазначеного рішення ).

Проте, незважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано суду доказів, що магазин-кафетерій « Червоне та Біленьке », який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Турчанінова, буд. 5, не є закладом ресторанного господарства, відтак, на переконання суду, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29 листопада 2018 року за № 3003-60-VII, не встановлено заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових з 22-ої години вечора до 10-ої години ранку для закладів ресторанного господарства, до яких належить магазин-кафетерій « Червоне та Біленьке ».

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.