Справа № 640/18600/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 березня 2021 року справа №640/18600/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Проценко Р.А. та представників:

позивача: Білокура В.В.;

відповідача 1: не з`явився;

відповідача 2: Подвич Ж.М.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергоконсалт» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Енергоконсалт»)
до1. Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ДФС у м. Києві) 2. Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ДПС у м. Києві)
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 травня 2019 року №№4, ,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 березня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, виходячи з того, що господарські операції із контрагентами-постачальниками підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а позивачем дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.

Крім того, позивач зазначає, що вважає безпідставними висновки акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві про порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки документів, оскільки не отримувало відповідного запиту, а оригінали первинних документів, пов`язані зі спірними господарськими операціями були вилучені згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів.

Ухвалою від 08 жовтня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/18600/19 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 09 грудня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 27 липня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва залучив до участі у справі в якості співвідповідача ГУ ДПС у м. Києві.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав про відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому додатково наголосив на обґрунтованості позовних вимог.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу передбачено пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 травня 2019 року №4 згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України ТОВ «Енергоконсалт» встановлено суму завищення від`ємного значення податку на додану вартість за грудень 2016 року у розмірі 239 051,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 травня 2019 року № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України ТОВ «Енергоконсалт» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 322 719,00 грн., у тому числі за основним платежем на 215 146,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 107 573,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 28 травня 2019 року № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до ТОВ «Енергоконсалт» застосовані штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 24 квітня 2019 року №431/26-15-14-04-05/30021475 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Енергоконсалт» по відносинам із ТОВ «Гільденстерн» за грудень 2016 року (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено такі порушення:

- пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України - позивач не надав документів на запит від 09 квітня 2019 року №66832/10/26-14-04-05-14 про надання інформації та підтверджуючих документів по відносинам із ТОВ «Гільденстерн», про що складено акт ненадання документів при проведенні перевірки від 17 квітня 2019 року №510/26-15-14-04-05; за висновками акта перевірки позивач надав лише копії договорів, додатків до актів виконаних робіт та копії платіжних доручень по відносинам із ТОВ «Гільденстерн»;

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток приватних підприємств за 2016 рік, у зв`язку із неправомірним формуванням фінансового результату до оподаткування по відносинам із ТОВ «Гільденстерн»; на думку відповідача операції із ТОВ «Гільденстерн» не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт надання послуг, а тому правочини здійснені без мети настання реальних наслідків, у зв`язку із тим що: вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі №464/1797/18 керівника ТОВ «Гільденстерн» визнано винним у вчиненні злочину відповідно статей 23, 205, 358 Кримінального кодексу України; не підтвердження поставки товару по ланцюгу постачання згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних; відсутність трудових ресурсів та основних засобів для здійснення господарської діяльності; згідно аналізу Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено декларування ТОВ «Гільденстерн» будь-яких витрат на оренду приміщення, водо і теплопостачання, зв`язок, придбання канцелярських засобів, що могло б свідчити про здійснення господарської діяльності; такими чином у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій;

пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за грудень 2016 року у розмірі 239 051,00 грн. у зв`язку із порушеннями, встановленими щодо оподаткування податком на прибуток.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентом - ТОВ «Гільденстерн» мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

Наявні у справі докази підтверджують, що між ТОВ «Гільденстерн» (виконавець) ТОВ «Енергоконсалт» (замовник) укладено договори підряду від 29 серпня 2019 року №71, від 30 серпня 2019 року №80, від 30 серпня 2019 року №81 та від 03 жовтня 2016 року №103, за умовами яких замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання виконати такі роботи: облаштування фундаментів та підлог допоміжного цеху; наладки системи керування; виконання додаткових робіт по реконструкції технічного водопостачання; монтаж регістраторів фіксації подій.

На виконання умов вказаних договорів протягом грудня 2016 року виконавець виконав обумовлені роботи, про що складені відповідні договірні ціни, довідки про вартість робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт.

Як вбачається зі змісту актів приймання виконаних будівельних робіт роботи виконувались за адресою: с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область.

Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт ТОВ «Енергоконсалт» виконало обумовлені договором роботи та виписало податкові накладні від 22 грудня 2019 року загальну суму 1 434 306,36 грн., у тому числі податок на додану вартість 239 051,05 грн.

Як визнається сторонами та вказано в акті перевірки, згідно з платіжними дорученнями від 23 грудня 2019 року позивач перерахував на користь ТОВ «Гільденстерн» грошові кошти на повну суму вартості робіт.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

З акта перевірки вбачається, що позивач відображав у складі витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств відповідні суми по господарським операціям із ТОВ «Гільденстерн».

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд встановив, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Енергоконсалт» здійснювало діяльність у будівництві, пов`язану зі створенням об`єктів архітектури.

Позивач зазначає, що придбані роботи замовлялись у ТОВ «Гільденстерн» у межах господарської діяльності, є реальними та з метою виконання зобов`язань перед ПАТ «Харківська ТЕЦ-5».

На підтвердження позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи копії господарських договорів, актів приймання виконаних будівельних робіт, договірних цін, довідок про вартість будівельних робіт, відомостей ресурсів та податкових накладних.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивач у межах спірних господарських операцій замовляв роботи у ТОВ «Гільденстерн» з метою виконання робіт на об`єкті ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» за договорами від 17 червня 2015 року, від 15 лютого 2016 року, від 04 вересня 2015 року, від 18 травня 2016 року про виконання робіт з технічного переоснащення з метою виконання природоохоронних заходів, надання послуг щодо проектування та розроблення у сфері інформаційних технологій, виконання робіт з модернізації електротехнічного обладнання і засобів пожежної сигналізації, виконання робіт з будівництва випарної установки для регенераційних вод на території проммайданчика ПАТ «Харківська ТЕЦ-5».

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копії відповідних актів здавання-приймання, виписок банку, сертифікатами та деклараціями, виданим органами державного архітектурно-будівельного контролю (зокрема а.с. 75-83 т. 2).

Дослідивши зміст наданих позивачем документів, за результатами співставлення документів по відносинам із ТОВ «Гільденстерн» та по відносинам із ПАТ «Харківська ТЕЦ-5», суд дійшов висновку, що спірні господарські операції були спрямовані на настання реальних наслідків.

Суд звертає увагу, що відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів на підтвердження викладених у відзиві та акті перевірки обставин щодо не підтвердженням факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Гільденстерн», зокрема про не підтвердження поставки товару по ланцюгу постачання про відсутність трудових ресурсів та основних засобів для здійснення господарської діяльності.

На думку суду, посилання відповідача на аналіз Єдиного реєстру податкових накладних при встановленні обставин реальності господарських операцій є необґрунтованим, тому що вказаний реєстр не є офіційним джерелом інформації про походження товару по ланцюгу постачання чи про відсутність трудових ресурсів і основних засобів для здійснення господарської діяльності.

Крім того, позивач придбавав послуги, а не товар, що автоматично спростовує висновки акта перевірки про необхідність дослідження походження товару по ланцюгу постачання.

При вирішені даного спору суд враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року у справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Слід також наголосити, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/16272/13-а, в якій суд зазначив, що: «Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента...».

Також, в у постанові від 16 квітня 2019 у справі №804/6909/17 Верховний Суд вкотре підтвердив позицію, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18, касаційне провадження №К/9901/23882/19.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Щодо посилань в акті перевірки на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі №464/1797/18, яким керівника ТОВ «Гільденстерн» - ОСОБА_1 визнано винуватим за статтями 28, 205, 358 Кримінального кодексу України, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 16 квітня 2018 року між обвинуваченим та прокурором Сасом Євгеном Володимировичем , суд зазначає про таке.

Оцінюючи вказаний вирок, як доказ у контексті спору, суд керується приписами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Проте, у межах спірних правовідносин Окружний адміністративний суд міста Києва не розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності осіб, щодо яких ухвалено вирок суду, тобто ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2020 року у справі №520/3580/19 зазначив, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з урахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

За таких підстав суд вважає безпідставним посилання відповідача на наявність відповідного вироку, оскільки господарські операції, реальність яких оспорюється, здійснені на підставі договорів, укладених у період, що значно передував проміжку часу, в якому встановлено факт фіктивності ТОВ «Гільденстерн»

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року №813/1766/17.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих документів, а також придбання робіт з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення позивачем Податкового кодексу України в частині оподаткування податком на прибуток є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із ТОВ «Гільденстерн», суд керується такими мотивами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У свою чергу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним робіт з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Суд встановив вище, що придбання позивачем робіт у ТОВ «Гільденстерн» безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

На момент складання податкових накладних контрагент позивача - ПП «Аеропостач», ТОВ «Гільденстерн» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку робіт; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість за перевірений період, тому висновки акта перевірки про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість - протиправним.

В частині виявленого перевіркою порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України про ненадання документів до перевірки суд зазначає про таке.

Як зазначено в акті перевірки, позивач не надав документів на запит від 09 квітня 2019 року №66832/10/26-14-04-05-14 про надання інформації та підтверджуючих документів по відносинам із ТОВ «Гільденстерн», про що складено акт ненадання документів при проведенні перевірки від 17 квітня 2019 року №510/26-15-14-04-05. Відповідач 1 вказав, що позивач надав лише копії договорів, додатків до актів виконаних робіт та копії платіжних доручень по відносинам із ТОВ «Гільденстерн» та, що в порушення пунктів 85.2, 85.4 статті 85 Податкового кодексу України первинних документів до перевірки не надано.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пункт 44.6 статті 44 Податкового кодексу України встановлює, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Наявні у справі докази підтверджують, що ГУ ДФС у м. Києві зверталось до ТОВ «Енергоконсалт» із запитами від 18 грудня 2018 року №125788/10/26-15-14-04-05-12 та від 07 лютого 2019 року №21861-26-15-14-07-07-15 щодо надання пояснень та документальних підтверджень по відносинам із ТОВ «Гільденстерн».

У відповідь на вказаний запит позивач надав пояснення та документальні підтвердження згідно листа від 18 березня 2019 року, зокрема копії договорів, актів довідок про вартість виконаних робіт, банківських виписок, оборотно-сальдові відомості по відносинам із ТОВ «Гільденстерн» та по відносинам із ПАТ «Харківська ТЕЦ-5».

Суд звертає увагу, що копії запиту від 09 квітня 2019 року №66832/10/26-14-04-05-14 з доказами вручення позивачу та акта ненадання документів при проведенні перевірки від 17 квітня 2019 року №510/26-15-14-04-05, про які йде мова в акті перевірки, у справі не міститься.

Крім того, суд звертає увагу, що у запереченні на акт перевірки від 16 травня 2019 року позивач повідомив про вилучення оригіналів документів по відносинам із ТОВ «Гільденстерн» та надав копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів та їх огляду від 24 вересня 2018 року.

Суд встановив, що згідно з додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів та їх огляду від 24 вересня 2018 року слідчий шостого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві вилучив у позивача документи по взаємовідносинам з підприємствами, зокрема з ТОВ «Гільденстерн».

Наведене свідчить, що позивач не мав можливості надати документи, які були вилучені у нього та фактично не витребовувались.

Таким чином, відповідачі не довели факту порушення позивачем пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, оскільки докази складення та направлення позивачу запиту від 09 квітня 2019 року №66832/10/26-14-04-05-14 у справі відсутні, а документи вилучені правоохоронними органами.

Враховуючи викладене, застосування штрафних санкцій у зв`язку із не наданням до перевірки документів на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України є безпідставним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28 травня 2019 року №№4, , є протиправними та підлягають скасуванню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Енергоконсалт» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоконсалт» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 28 травня 2019 року №№4, , .

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоконсалт» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 434,20 грн. (вісім тисяч чотириста тридцять чотири гривні двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоконсалт» (01135, м. Київ, вул. Ісаакяна, буд. 18; кім. 207; ідентифікаційний код 30021475);

Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980);

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 43141267).

Дата складення повного рішення суду - 06 квітня 2021 року.

Суддя В.А. Кузьменко