Справа № 160/12067/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12067/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 р. (суддя Єфанова О.В.) в справі № 160/12067/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги при звільнення в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 22 086,95 грн., зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 22 086,95 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2020 р. по день фактичного розрахунку з урахуванням розміру середньоденного заробітку 1027,30 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги через відсутність в Законі України «Про прокуратуру» таких приписів, адже ч. 4 ст. 51 цього закону визначено чіткий перелік обмежень трудових прав працівників прокуратури при звільненні після 19.09.2019 р., який є вичерпним. Цим законом не встановлено обмежень щодо застосування ст. 44 КЗпП, а Законом № 1697 не врегульоване питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП, що не заборонено спеціальним законодавством. Вважає неправильним застосування судом першої інстанції до цих правовідносин висновку Верховного Суду в справі № 820/1119/16, оскільки такий правовий висновок сформовано на підставі застарілого законодавства.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 29.08.2013 по 31.08.2020 працював на різних посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області.

Наказом прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 №1008к позивача звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 31.08.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Зазначеним наказом відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Дніпропетровської області доручено провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати при звільненні.

31.08.2020 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 27 176,74 грн., яким здійснено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні. Цього ж дня позивачем отримано трудову книжку та розрахунковий лист за серпень 2020 нарахованих та виплачених коштів у відділі фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Дніпропетровської області.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не набув права на її отримання, тому відмовив у задоволенні позову.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював в органах прокуратури, наказом прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 р. № 1008к звільнений з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020 р.

31.08.2020 р. з позивачем проведено розрахунок та видано трудову книжку.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання права особи, звільненої з органів прокуратури, на виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII), відповідно до частини третьої статті 16 якого прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом дев`ятим частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених статтями 36, 38-41 КЗпП, передбачена статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як зазначалось вище, позивача звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту дев`ятого 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-IX (далі Закон № 113-ІХ) доповнено статтю 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту:

«Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Крім того, відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Таким чином, зміст приведених правових норм вказує на пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України щодо звільнення окремих категорій працівників з підстав, визначених частиною першою статті 40 КЗпП.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 р. у справі № 820/1119/16, від 04.10.2018 р. у справі № 809/69/16.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та у порядку, передбаченими Законом № 1697-VII, яким не передбачена виплата вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Посилання позивача на положення ст. 44 КЗпП України як на підставу задоволення позову є помилковими, оскільки зазначена норма передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні особи за конкретним і виключним переліком підстав і статей, при цьому Закону № 1697-VII, на підставі якого позивач звільнений з органів прокуратури, в цьому переліку немає.

Тому суд доходить до висновку, що статтею 44 КЗпП спірні відносини взагалі не регулюються.

Таким чином, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Посилання позивача на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 823/276/16, також є помилковими, оскільки за змістом цієї постанови працівник прокуратури у зазначеній справі звільнений з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що безпосередньо зазначено в наказі про звільнення, тоді як у справі, яка переглядається, п. 1 ст. 40 КЗпП України у наказі про звільнення позивача підставою такого звільнення не зазначений, а відповідно і не був підставою такого звільнення.

Отже, обставини цих справ не є тотожними, а тому постанова Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 823/276/16 у цій справі не може бути застосована.

Також суд визнає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2020 р. по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного заробітку 1027,30 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів, адже ці вимоги є похідними від вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 р. в справі № 160/12067/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 р. в справі № 160/12067/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 05.04.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко