Справа № 610/3517/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.Справа № 610/3517/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Тімонова В.М., м. Балаклія, повний текст складено 01.02.21 року по справі № 610/3517/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Харківській області

третя особа: Старший державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Апрєлєв Євген В`ячеславович

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Харківській області (далі - відповідач), третя особа: Старший державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Апрєлєв Євген В`ячеславович, в якій просив суд скасувати постанову старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Апрєлєва Євгена В`ячеславовича про накладення адміністративного стягнення від 17.12.2020 № 513-ДК/0218По/08/01/-20, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 01.02.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постанову старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Апрєлєва Євгена В`ячеславовича № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн за ст. 53-1 КУпАП - скасовано.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за постановою № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження всіх обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірної постанови.

При цьому, відповідач зазначає, що матеріалами, доданими до адміністративного позову, та в своєму адміністративному позові позивач не довів наявність у нього документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою площею 11,8793 га, що розташована на території Донецької селищної ради поза межами населеного пункту смт. Донець Балаклійського району Харківської області та має кадастровий номер :01:000:0459, а тому, на думку відповідача, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За результатами апеляційного розгляду Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Позивач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони по справі повідомлялися на електронні адреси.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 513/ДК/557/АП/09/01/-20 від 20.11.2020 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Балаклійському, Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах управління з контролю за використанням та охороною земель Приходьком А. В. відповідно до ст. ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою площею 11,8793 га, кадастровий номер :01:000:0459, розташованою на території Донецької селищної ради поза межами населеного пункту АДРЕСА_1 , та законності її використання.

На момент перевірки з виїздом на місце встановлено, що на вказаній земельній ділянці сільськогосподарського призначення, державної форми власності, розміщуються господарські будівлі і споруди (господарський двір). Земельна ділянка по периметру огороджена парканом, вільного доступу не має та використовується ТОВ «Агросет» в особі керівника Бочарова О. В. без відповідного рішення (розпорядження) органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо надання її у власність чи користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо цієї земельної ділянки, чим порушено вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 7).

20.11.2020 державним інспектором Приходьком А. В. складено протокол про адміністративне правопорушення № 513-ДК/0311П/07/01/-20 за ст. 53-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 (а.с. 8, 9).

Постановою старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Апрєлєва Є. В. № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020 керівника ТОВ «Агросет» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України використовує земельну ділянку площею 11,8793 га з кадастровим номером :01:000:0459 із земель сільськогосподарського призначення (господарський двір) державної форми власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області для розміщення господарських будівель і споруд без документів, що посвідчують право власності чи користування нею. Порушенням заподіяно матеріальну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на загальну суму 41910,17 грн., яка розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 (а.с. 10, 11).

Не погодившись з вказаною постановою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ним виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, а сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не у спосіб, передбачений нормами КУпАП, що є підставою для її скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані:

а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням;

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний податок;

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем;

ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 53-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Згідно зі статтею 244 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 53-4, 54-56, 104-1, 108 та 188-5 КУпАП).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За приписами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно з статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з наведених норм убачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення відповідач зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів, які б вказували на факт порушення позивачем вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 610/4055/18.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Агросет» на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2007 та рішення господарського суду Харківської області від 03.10.2007 у справі № 38/351-07 на праві приватної власності належить нежитловий об`єкт МТК «Журавлі» за адресою: Харківська область, Балаклійський район, смт Донець, вул. Журавлина, буд. 3 (а.с. 15-23).

Рішенням Донецької селищної ради VII скликання від 11.04.2019 № 1808-VII (зі змінами, внесеними рішенням від 23.07.2020 № 364-VII) надано дозвіл ТОВ «Агросет» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (під господарськими будівлями та дворами) площею 11,8793 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для обслуговування нежитлового об`єкту МТК «Журавлі»), розташованого по вул. Журавлина, 3 в смт Донець на території Донецької селищної ради поза межами населеного пункту, з метою подальшого оформлення права користування земельною ділянкою на умовах договору оренди (а.с. 27, 28).

Рішенням Донецької селищної ради VIII скликання від 24.12.2020 № 107-VIII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (для обслуговування нежитлового об`єкту МТК «Журавлі») площею 11,8793 га, розташованої по вул. Журавлиній, 3 в смт Донець Балаклійського району Харківської області; передано ТОВ «Агросет» в оренду, строком на 49 років земельну ділянку площею 11,8793 га, з кадастровим номером :01:000:0459, що розташована по вул. Журавлиній, 3 в смт Донець Балаклійського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено орендну плату за земельну ділянку в розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; доручено Донецькому селищному голові ОСОБА_2 укласти договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с. 64).

З огляду на вищезазначені норми законодавства, позицію Верховного Суду, наявні в матеріалах справи докази того, що ТОВ «Агросет» перебуває на теперішній час у процедурі отримання спірної земельної ділянки площею 11,8793 га, з кадастровим номером :01:000:0459, в користування відповідно до договору оренди, колегія суддів дійшла висновку, що обстежувану земельну ділянку неможливо вважати самовільно зайнятою.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020 складена повноважною особою, за своєю формою і змістом не відповідає нормам чинного законодавства, а саме, вимогам статей 52, 251 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б підтверджували винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про її скасування.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

В оскаржуваній постанові № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020 неправильно зазначено відомості про особу, стосовно якої розглядається справа ОСОБА_1 , а саме місце його народження і місце проживання. ОСОБА_1 народився і проживає у с. П`ятигірське Балаклійського району Харківської області, тоді як у постанові, що оскаржується, вказано місцем його народження м. Екапбілс, Латвія, місцем проживання смт. Високий Харківського району Харківської області.

Також, необхідно зауважити, що постанову винесено за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 513-ДК/0311П/07/01/-20 від 20.11.2020 за ст. 53-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , в якому також неправильно вказано відповідні відомості.

Згідно з п. 6 розділу ІІ Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за № 6 від 19.01.2017, у протоколі обов`язково робиться відмітка про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав і обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП, а також про повідомлення її про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу їй обов`язково направляється рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення із зазначенням часу і місця розгляду справи.

Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції передбачено, що протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та державним інспектором, який його склав, а за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписаний також і цими особами. Відмова особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу та надання пояснень не припиняє провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З наданих відповідачем матеріалів убачається, що у складеному стосовно позивача протоколі про адміністративне правопорушення відсутній підпис позивача про роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Також протокол про адміністративне правопорушення не містить підпису позивача або запису про відмову від підписання протоколу.

Жодних доводів на спростування вищезазначених обставин апеляційна скарга відповідача не містить.

З урахуванням наведеного вище, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, саме останнім не надано доказів ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ним виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не у спосіб, передбачений нормами КУпАП, що є підставою для її скасування.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи незаконність оскаржуваної постанови № 513-ДК/0218По/08/01/-20 від 17.12.2020, за приписами ч. 3 ст. 286 КАС України, суд першої інстанції правомірно закрив справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 01.02.2021 по справі № 610/3517/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін