Справа № 480/6081/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р. Справа № 480/6081/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, по справі № 480/6081/20

за позовом ОСОБА_1

до Бочечківської сільської ради

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бочечківської сільської ради (далі по тексту - відповідач, сільрада), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційні запити;

- зобов`язати відповідача надати позивачу відповіді на інформаційні запити (надати запитувану інформацію та документи) у способи зазначені у відповідних запитах, надісланих на адресу Бочечківської сільської ради на електронну пошту , 5 днів з дня набрання рішенням чинності;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн;

- стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 35 грн за пересилання кореспонденції.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем в порушення вимог ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не надано інформації на його запити від 15.06.2020, від 01.07.2020, від 01.07.2020, від 06.08.2020, від 11.08.2020, від 25.08.2020, чим порушено його право на отримання інформації. Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його звернень протиправною, просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, розмір якої визначив в сумі 5000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі № 480/6081/20, прийнятим в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Бочечківської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та основних засад адміністративного судочинства, несправедливість та упередженість судового рішення, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі № 480/6081/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», наявність роздруківки з його електронної пошти про надсилання на електронну адресу відповідача запитів від 15.06.2020, 01.07.2020, від 01.07.2020, від 06.08.2020, від 11.08.2020 та від 25.08.2020, що на його думку є належним доказом такого направлення, та отримання ним кожного разу повідомлення про успішне відправлення кожного його листа, стверджує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів доставлення Сільській раді запитів на інформацію. Надану відповідачем копію журналу реєстрації отриманої кореспонденції Сільської ради на підтвердження зворотного вважає суто документом діловодства, який ведеться за особистою відповідальністю посадових осіб, а тому записи в ньому не можуть достеменно свідчити про факти отримання або неотримання сільрадою відповідних запитів. Зазначив про неврахування судом першої інстанції суспільного інтересу до більшості з його запитів на інформацію та винесення рішення лише з урахуванням позиції відповідача.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Звертає увагу на відсутність конкретизації вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем надіслано інформаційні запити на отримання публічної інформації на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- від 15.06.2020 щодо надання належним чином завірених копій документів, в яких відображається інформація про надані протягом 2017, 2018, 2019, 2020 років у власність чи користування земельні ділянки на території Бочечківської сільської ради із зазначенням прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали такі ділянки;

- від 01.07.2020 повторний запит щодо надання належним чином завірених копій, в яких відображається інформація про надані протягом 2017, 2018, 2019, 2020 років у власність чи користування земельні ділянки на території Бочечківської сільської ради із зазначенням прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали такі довідки;

- від 01.07.2020 щодо планування Бочечківською сільською радою протягом липня 2020 року засідань депутатів Сільради або загальних зборів громади із зазначенням часу та місця їх проведення;

- від 06.08.2020 про надання належним чином завірених копій документів, які підтверджують доведення до кожного персонально з депутатів Бочечківської сільської ради його звернень, надісланих в період з 27 по 31 липня 2020 року на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо належного реагування відповідним депутатом на факти порушення законодавства та бездіяльності з боку голови Бочечківської сільської ради ОСОБА_2 ;

- від 11.08.2020 про надання належним чином завірених копій відповідей Бочечківської сільської ради на запити (листи) Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які надходили до Сільради протягом 2018, 2019, 2020 років з приводу скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо приведення діяльності Сільради в частині організації роботи з громадянами та доступу до публічної інформації у відповідність до Законів України "Про доступ до публічної інформації" та "Про звернення громадян", а також порушення права згаданих громадян на отримання земельних ділянок розташованих на території Сільради;

- від 25.08.2020 про надання належним чином завірених копій Планів соціально-економічного розвитку населених пунктів, які входять до Бочечківської об`єднаної територіальної громади (а.с. 10-26).

Згідно копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2020, офіційною адресою електронної пошти Бочечківської сільської ради є: (а.с. 96-98).

Позивач, не отримавши від сільради відповідей на вказані запити, вважаючи протиправною бездіяльність Бочечківської сільської ради в цій частині, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого права на отримання публічної інформації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи відсутність належних доказів отримання Бочечківською сільською радою надісланих позивачем спірних запитів на отримання публічної інформації, дійшов висновку про відсутність обов`язку у відповідача надавати відповіді на неотримані інформаційні запити позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі по тексту - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі по тексту - Закон № 2657-XII).

Згідно з ст. 1 Закону № 2657-XII інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону № 2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Вимогами ст. 12 Закону № 2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Положеннями ст.22 Закону № 2939-VI наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Предметом спору у даній справі є бездіяльність Бочечківської сільської ради, яка полягає у ненаданні позивачу інформації за запитами відповідно до Закону № 2939-VI.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Законом № 2939-VI встановлено відповідний порядок розгляду інформаційних запитів. Для надання правової оцінки діям/бездіяльності розпорядників інформації щодо надання відповідей на запити, необхідно перевіряти дотримання ними вказаного порядку, враховуючи приналежність запитуваної інформації до володіння суб`єкта владних повноважень.

У п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту спірних запитів ОСОБА_1 , останній звертався до відповідача за отриманням інформації щодо наданих протягом 2017, 2018, 2019 та 2020 років у власність та користування земельних дялінок на території Бочечківської сільської ради, планування засідань депутатів сільради протягом липня 2020 року, повідомлення кожного з депутатів Бочечківської сільської ради про його звернення, копій відповідей на запити (листи) Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які надходили до сільради протягом 2018, 2019, 2020 років з приводу скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , копій планів соціально-економічного розвитку населених пунктів, які входять до Бочечківської об`єднаної територіальної громади.

Приписами ч.3 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно з ч.5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З наявних в матеріалах справи запитів на отримання публічної інформації від 15.06.2020, від 01.07.2020, від 01.07.2020, від 06.08.2020, від 11.08.2020, від 25.08.2020 вбачається, що останні відповідають вимогам ч.5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки запити, подані в електронній формі, містять ім`я (найменування) запитувача ( ОСОБА_1 ), поштову адресу ( АДРЕСА_1 ), адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), номери засобу зв`язку (тел. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), а також загальний опис інформації та назву/зміст документів, щодо яких зроблено інформаційні запити, та з огляду на зміст запитуваної інформації скеровані до суб`єкта владних повноважень, який на переконання позивача повинен володіти вказаною інформацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Зі змісту вище наведеної норми вбачається обов`язок розпорядника публічної інформації надати відповідь на запит з моменту отримання належним чином оформленого запиту про надання публічної інформації.

За правилами ч.3 ст.3 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

За нормами ст. 3 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов`язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами.

За визначенням ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

У відповідності до абзаців 1, 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з абз. 3 ст. 10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», вимоги підтвердження факту одержання документа, встановлені законодавством у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку, не поширюються на електронні документи. У таких випадках підтвердження факту одержання електронних документів здійснюється згідно з вимогами цього Закону.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи фотокопій вмісту електронної пошти ОСОБА_1 , у здійснених ним відправленнях електронних листів містяться надіслані ним запити від 15.06.2020, від 01.07.2020, від 01.07.2020, від 06.08.2020, від 11.08.2020, від 25.08.2020 із відображенням даних щодо дійсних адреси апелянта та адреси відповідача, дати та часу відправлення, а також предмету та назви запитів із зазначенням обсягу вмісту у кілобайтах.

Візуальна форма подання електронних документів відображає дані про відправлення запитів, є придатною для приймання їх змісту та зрозумілою.

Відповідач, вважаючи вказані фотокопії неналежним доказом, посилається на фотокопії електронної пошти вхідної кореспонденції та копію журналу обліку запитів на публічну інформацію, з яких не вбачається надходження вказаних запитів на електронну адресу сільради та їх реєстрація.

Разом з цим, з наданих відповідачем фотокопії вхідних документів електронної пошти Бочечківської сільської ради неможливо беззаперечено встановити відсутність вхідної кореспонденції у формі запитів від позивача 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020, оскільки фотокопії здійснені вибірково без чітко визначеного періоду, деякі рядки вхідної кореспонденції у наданих фококопіях не читаються (а.с. 64, 65, 67).

Фотокопії непрочитаних листів у кількості 1543 та 112 листів із позначкою спам з електронної пошти Бочечківської сільської ради відповідачем взагалі не надано.

Також, колегія суддів враховує можливість видалення вхідних листів з електронної пошти Бочечківської сільської ради

З наданих копій журналу обліку запитів вбачається, що журнал розпочато 23.01.2018 року, однак запис під номером 24 внесено лише 28.05.2020 року, тобто, за період в майже два з половиною роки з 23.01.2018 по 27.05.2020 року, здійснено 23 записи про наявність запитів про доступ до публічної інформації, що є воочевидь сумнівним, оскільки лише за неповні три місяці у період з 28.05.2020 року по 24.09.2020 року згідно копій журналу здійснено 24 записи із зазначеними номерами з 24 по 35. При цьому з двох сторінок копії журналу (а.с.77, 79) внаслідок недбалого фотокопіювання взагалі неможливо встановити будь-яких номерів записів. Також, до суду надано копії лише п`яти сторінок журналу, а вказано на наявність 51 аркуша зазначеного журналу, що свідчить про вибірковість здійснення копій сторінок журналу (а.с.80).

З урахуванням вищенаведених встановлених судом апеляційної інстанції обставин та досліджених матеріалів справи, наявна в матеріалах справи копія журналу обліку запитів на публічну інформацію не є належним доказом підтвердження факту відсутності надісланих ОСОБА_1 до Бочечківської сільської ради запитів про надання публічної інформації.

Колегія суддів зауважує, що підтвердження факту одержання документа шляхом надання копії повідомлення про вручення поштового відправлення у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку не поширюються на електронні документи, а тому їх відсутність не є свідченням про ненаправлення електронного документа.

В даному випадку факт одержання електронних запитів позивача від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 підтверджується наданою з електронної пошти ОСОБА_1 фотокопією відправлених листів із встановленим змістом на електронну адресу відповідача.

Таким чином, зазначені фотокопії вмісту відправленої кореспонденції з електронної пошти позивача, колегія суддів вважає належним доказом відправлення позивачем та отримання відповідачем інформаційних запитів від 15.06.2020, від 01.07.2020, від 01.07.2020, від 06.08.2020, від 11.08.2020, від 25.08.2020.

Крім того, у листі від 06.08.2020 року, направленому Директору Юридичного департаменту Міністества оброни Укараїни Ковалю В.П., голова Бочечківської сільської ради Граченко С.М. підтвердила, що з 08.08.2018 року по "сьогодні" ОСОБА_1 надіслано 58 запитів щодо доступу до публічної інформації стосовно діяльності сільської ради, що додатково підтверджує постійне направлення позивачем запитів на електронну адресу відповідача з 08.08.2018 року по 06.08.2020 року (дата направлення листа) (а.с.28).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів отримання відповідачем електронних запитів позивача від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020, колегія суддів вважає хибними та такими, що зроблені при неповному з`ясуванні обставин у справі, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 90 КАС України, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України), у зв`язку із чим, колегія суддів вважає безпідставним покладення судом першої інстанції тягара доказування на позивача.

У спірних правовідносинах відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано належним доказів неотримання електронних запитів ОСОБА_1 від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року, в свою чергу позивачем направлені запити з дотриманням вимог щодо їх оформлення та у визначеній чинним законодавством електронній формі, надані докази їх належного відправлення.

Враховуючи ненадання відповідачем відповідей на електронні запити ОСОБА_1 від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року в порушення вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», колегія суддів вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З метою забезпечення порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що належним способом захисту у спірних відносинах є зобов`язання Бочечківську сільську раду надати позивачу відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року про доступ до публічної інформації в установлений законом термін.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Разом з тим, позивачем ані в позові, ані в апеляційній скарзі, жодним чином не наведено належних мотивувань для стягнення моральної шкоди, у тому числі у заявленому розмірі, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння їй шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на її користь 5000,00 грн моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Також, позивачем не надано жодних доказів погіршення стану його здоров`я (медичних довідок, висновків тощо).

Відсутні у розпорядженні суду і докази настання у позивача інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 5000,00 грн моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17, який в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Щодо вимог ОСОБА_1 про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких представник позивача відносить витрати, понесені ним при надсиланні письмових документів до суду першої інстанції у розмірі 35 грн та апеляційної інстанції у розмірі 27,50 грн за пересилання кореспонденції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас, у ч. 3 ст. 132 КАС України наведено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у ст. 134,135, 137, 138 КАС України, зокрема: - витрати на професійну правничу допомогу (ст. 134 КАС України); - витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (ст. 135 КАС України); - витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (ст. 137 КАС України); - витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (ст. 138 КАС України).

Вжитий у ст. 138 КАС України термін «інших процесуальних дій» стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі.

Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

Разом з цим, поштові витрати не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком (КАС України не передбачає їх відшкодування), а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 07.03.2019 по справі № 200/10765/18-а, який в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Бочечківської сільської ради щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року про доступ до публічної інформації та зобов`язання Бочечківську сільську раду надати ОСОБА_1 відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року в установлений законом термін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року про доступ до публічної інформації та зобов`язання Бочечківську сільську раду надати ОСОБА_1 відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі № 480/6081/20 в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 480/6081/20 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Бочечківської сільської ради щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року про доступ до публічної інформації та зобов`язання Бочечківську сільську раду надати ОСОБА_1 відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року.

В цій частині прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Бочечківської сільської ради щодо ненадання відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року про доступ до публічної інформації.

Зобов`язати Бочечківську сільську раду (41635, Сумська область, Конотопський район, с.Бочечки, вул.Тракторна, 2, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) відповіді на інформаційні запити від 15.06.2020, 01.07.2020, 01.07.2020, 06.08.2020, 11.08.2020, 25.08.2020 року в установлений законом термін.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі №480/6081/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій