Справа № 628/3208/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.Справа № 628/3208/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держдавної адміністрації) на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Волчек О.О., м. Куп`янськ, повний текст складено 03.02.21 року по справі № 628/3208/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Мордача Миколи Івановича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Мордача Миколи Івановича , в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови АС від 02.11.2020 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на евакуацію автомобіля у сумі 1470,56 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, а разом 11 470 (одинадцять чотириста сімдесят) гривень 56 коп..

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову АС від 02.11.2020 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , від 02.22.2020 року, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито. Стягнуто з департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 витрати понесені по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., а також компенсацію витрат на евакуацію автомобіля у сумі 1470,56 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає рішення необґрунтованим , незаконним та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає , що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Мордача Миколи Івановича, тоді як у розглядуваній справі належним відповідачем є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана постанова. Головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Оболонського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Мордач М.І. діяв законно, обґрунтовано та правомірно і не порушив жодних вимог Кодексу про адміністративні правопорушення, а судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи та їм дано неправильну оцінку. Також, вважає , що судом першої інстанції безпідставно стягнено із Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської ііської державної адмінісграці) компенсацію витрат на евакуацію автомобіля. Просить суд апеляційної інстанції рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року скасувати , прийняти нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони повідомлялись на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АС № від 02.11.2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. (а.с. 11).

У вищевказаній постанові зазначається, що ОСОБА_1 02.11.2020 року о 12-25 у м. Києві по вул. Богдана Хмельницького, 36-А порушив пункт 15.9 и) правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, а саме: транспортний засіб Toyota Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 зупинено ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглих територій (а.с. 11).

Право власності на транспортний засіб Toyota Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстровано за позивачем, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).

02.11.2020 року ОСОБА_1 сплатив квитанції на суму 1320,80 грн. (квитанція № від 02.11.2020 року) та на суму 149, 76 грн. (квитанція № від 02.11.2020 року) в рахунок витрат на евакуацію автомобіля Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 та зберігання його на транспортному майданчику (а.с. 16-17).

02.11.2020 року позивач написав лист звернення до інспектора спеціального майданчику, у якому в графі "Претензії" зазначив, що він не отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення. Коли приїхала поліція виявилося, що його не було притягнуто до відповідальності (а.с. 18).

02.11.2020 року було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Toyota Саmry, д.н.з. номерний знак НОМЕР_1 № 87 від 02.11.2020 (а.с. 41).

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання постанови, а також, що автомобіль позивача суттєво перешкоджав дорожньому руху, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови, та вважає, що постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю. Крім того, понесені витрати позивача по сплаті коштів за евакуацію та зберігання транспортного засобу, підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постанова в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху також належить, зокрема уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Абзацом 3 п.п. 7-1 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 і 3 статті 122, частинами 1 і 2 статті 152 і цього Кодексу , і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 701 від 10.10.2018 зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 24 від 17.01.2019, уповноважено головних спеціалістів - інспекторів з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 і ч. 3 ст. 122 КУпАП у частині порушень правил зупинки, стоянки транспортирних засобів та ч. 1 і ч. 2 ст. 152-1 КУпАП, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), у межах відповідного населеного пункту.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Абзацом «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі ПДР України), встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР України).

Недотримання вказаних вимог тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами примітки до статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

За змістом ч. 2 ст. 14-2 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису та фото, які надані відповідачем до суду першої інстанції, встановлено, що позивач зупинив належний йому транспортний засіб Toyota Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 в зоні де по вул. Богдана Хмельницького встановлено дорожній знак 5.39 «Зона паркування» та табличка 7.6.1.

Згідно п.15.6 правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, табличка (7.6.1.) означає, що всі транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару.

З відеозапису також вбачається, що в місці, де було припарковано транспортний засіб позивача зупинялися і інші автомобілі.

Також, колегія суддів зазначає, що належним доказом вчиненого позивачем правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а, від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів не підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 15.9 «и» Правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої територій і безпосередньо в місці виїзду, а також що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідачем ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 15.9 «и» ПДР України в частині зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої територій і безпосередньо в місці виїзду, зокрема , докази заміру відстані на місці правопорушення під час його вчинення.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідач належним чином не довів відображення на фотозйомках виїзду з прилеглої території.

З наданих копій фотознімків обставин вчиненого порушення не можливо встановити відображення прилеглої території, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР України).

Дійсно, автомобіль позивача припаркований на дорозі біля місця де зменшується бордюр , але не вбачається чи є це взагалі виїздом з прилеглої території та якої прилеглої території.

З фотодоказів вбачається, що автомобіль не перекривав в`їзд на територію подвір`я багатоповерхового будинку, адже розташування автомобіля Toyota Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 дозволяло іншим учасникам дорожнього руху безперешкодно здійснювати в`їзд на подвір`я. Крім того, з фото вбачається, що в`їзд на подвір`я не являється проїжджою частиною, адже він обладнаний воротами, які на фото були наполовину зачинені.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є правомірними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Щодо стягнення з департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) понесених витрат позивача по сплаті коштів за евакуацію транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з порушення вимог пункт 15.9 и) правил дорожнього руху , ч.3 ст. 122 КУпАП , транспортний засіб Toyota Саmry, д.н.з. НОМЕР_1 затриманий та доставлений евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик за адресою м. Київ, вул.Наб.-Лугова,4 , про що головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Мордача Миколи Івановича складено відповідний акт від 02.11.2020 № 87 (а.с.41).

витрати за послуги з евакуації в розмірі 1270,00 грн були перераховані позивачем на рахунок Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», а витрати за зберігання на спецмайданчику в розмірі 144,00 грн на рахунок ГУНИ у м. Києві.

Слід зазначити, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком , що внаслідок прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів АС від 02.11.2020 суб`єкта владних повноважень, позивач поніс реальні збитки в загальній сумі 1470,65 грн, а тому вказані вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, слід відшкодувати заподіяні позивачу матеріальні збитки, понесені внаслідок протиправної евакуації та зберіганні та спеціальному майданчику транспортного засобу слід здійснювати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Доводи апеляційної скарги, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача інспектора з паркування , тоді як у розглядуваній справі належним відповідачем є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана постанова є помилковими та безпідставними , оскільки позов заявлено саме до департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Мордача Миколи Івановича , тобто до належного відповідача у даній справі. Крім того , саме Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав до суду заяву про перенесення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

Враховуючи вищенаведене , доводи апеляційної скарги є помилковими та безпідставними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.02.2021 по справі № 628/3208/20 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров