Справа № 140/1823/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1823/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач 2) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування допомоги на оздоровлення в 2016 році без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги в 2017 році без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати винагороди за бойове чергування за період 2008 - 2018 років у розмірі 5 відсотків посадового окладу при законодавчо встановленому від 10 до 30 відсоткового розміру від посадового окладу, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 3акону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2020 роки, зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення та підйомну допомогу у 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2020 роки із розрахунку одноденного розміру грошового забезпечення 485,6 грн., ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити з урахуванням виплачених сум, винагороду за бойове чергування за 2008 - 2018 роки згідно додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» із розрахунку 4 відсотків за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30 відсотків посадового окладу на місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що із наданих Луцьким та Донецьким прикордонними загонами документів з питань грошового та матеріального забезпечення встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які останній набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

Щодо виплати допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги позивач вказав, що із особистих карток грошового забезпечення за 2016 та 2017 роки вбачається, що до складу грошового забезпечення з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, які виплачено Луцьким прикордонним загоном у жовтні 2016 року у розмірі 5 267,75 грн., Донецьким прикордонним загоном виплачено у серпні 2017 року у розмірі 5 167,65 грн. та з якого було обчислено підйомну допомогу, яку було виплачено Донецьким прикордонним загоном у липні 2017 року у розмірі 5 167,75 не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» у розмірі 3 160,65 грн., 3 100,65 грн. та 3 100,65 грн. відповідно, яку ОСОБА_1 отримував щомісячно з 01.01.2016 по лютий 2018 року. Таким чином, недоплата допомоги на оздоровлення у 2016 році Луцьким прикордонним загоном становить 3 160,65 грн., Донецьким прикордонним загоном у 2017 році становить 3 100,65 грн. та недоплата підйомної допомоги у липні 2017 року становить 3 100,65 грн.

Позивач зазначив, що постановою Уряду від 22.09.2010 №889 з 01.10.2010 певним категоріям військовослужбовців (які займали посади плаваючого та льотного складу) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Впродовж 2010 - 2015 років порядок та умови виплати цієї винагороди зокрема військовослужбовцям Держприкордонслужби регламентувалися інструкціями, затвердженими наказами Адміністрації Держприкордонслужби від 25.11.2010 №894 та від 17.09.2012 №731, згідно з якими виплата здійснювалася лише військовослужбовцям льотного та плавскладу залежно від настання спеціальних обставин (здійснення ними польотів, перебування корабля в кампанії тощо), її розмір не був фіксованим (залежав від часу перебування корабля в кампанії (плаванні), а виплата не була щомісячною (за відсутності польотів чи під час перебування корабля на базі - виплата не здійснювалася). Тому за цих обставин, твердження про постійний характер виплати було б хибним.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №704 (яка набрала чинності з 01.01.2016) постанову Уряду від 22.09.2010 №889 доповнено новою нормою, згідно з якою виплата винагороди поширюється на усіх військовослужбовців Держприкордонслужби, без урахування займаних ними посад.

Позивач вважає, що з внесенням змін до постанови Уряду №889 та застосуванням у Держприкордонслужбі з 01.01.2016 нової Інструкції (наказ Міністра внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73), втратили актуальність твердження щодо тимчасового характеру винагороди і залежності її від настання спеціальних обставин, нефіксованого розміру та не щомісячної виплати.

Зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України №889 та як вбачається з копій особистих карток грошового забезпечення за 2016-2017 роки, виплачувалася позивачу щомісяця з дня застосування у Держприкордонслужбі нової Інструкції (січень 2016 року) по лютий 2018 року, тобто мала постійний характер, а тому в силу положень статті 9 Закону №2011-XII, повинна була включатися до розрахунку указаних вище виплат.

ОСОБА_1 вважає дії відповідачів щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 - 2017 роках та підйомної допомоги у 2017 році без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», не ґрунтуються на законі, є протиправними та призвели до виплати відповідачами належних позивачу коштів у меншому розмірі, ніж це належить згідно з діючим законодавством.

Також позивач зазначив, що із отриманих документів щодо проведення розрахунку при його звільненні із військової служби вбачається, що Луцьким прикордонним загоном не здійснено виплату останньому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2020 роки. У зв`язку із цим, позивач звертався до відповідача 1 щодо виплати вказаної компенсації, однак по даний час такої компенсації не отримав.

У відповідь на адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, 14.04.2020 відповідачем 1 надана відповідь, якою повідомлено про припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток, у зв`язку з настанням особливого періоду.

Крім того, щодо неправомірної виплати додаткових видів грошового забезпечення у меншому ніж законодавчо визначеному розмірі позивач вказав, що згідно із карток грошового забезпечення за 2008 - 2018 роки йому виплачувалася у розмірі 5 відсотків від мінімально встановлено розміру винагорода за бойове чергування.

Відповідно до додатку №25 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці у з`єднаннях, частинах і підрозділах, на прикордонних заставах, у складі екіпажів літаків, вертольотів, кораблів і катерів Держприкордонслужби за час бойового чергування (бойової служби) отримують винагороду за бойове чергування (бойову службу), відсотків посадового окладу від 10 до 30.

Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 упорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Згідно із особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 щомісячно за період з 2008 по 2018 рік така винагорода виплачувалася у розмірі 5 відсотків посадового окладу, у той час, як позивач щомісячно залучався за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні понад 8 раз на місяць, що мало б наслідком виплату вказаної винагороди із розрахунку 4 відсотків за бойове чергування у максимальному розмірі, тобто 30 відсотків посадового окладу на місяць.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 зазначив, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Луцькому прикордонному загону коштів, у відповідності до статті 17 Конституції України, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294), постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих і категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі - Постанова №889), Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі - Інструкція №558) та Інструкції №425.

Представник відповідача 1 вказав, що Інструкцією про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №73, затвердженої наказом від 02.02.2016 Міністерством внутрішніх справ України (далі Інструкція №73) визначено розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода) військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Згідно з пунктом 9 Інструкції №73, начальник (командир) органу Держприкордонслужби має право зменшувати розміри винагороди за наявності обставин, передбачених у цьому пункті.

Отже, виплата цієї винагороди може бути періодичною, оскільки залежить від порядку й умов, які нормативно визначені за розпорядником коштів, зокрема, щомісячна її виплата можлива за умови перебування військовослужбовця на військовій службі, однак вона не включається до переліку складових грошового забезпечення, з яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.

Вважає, що позивачу правомірно та в повному обсязі нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення в 2016 році без врахування щомісячної додаткової винагороди передбаченої Постановою №889.

Представник відповідача 1 зазначив, що щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена пунктом 4 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на час дії особливого періоду не надається.

З врахуванням того, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, представник відповідача 1 вказав, що їх використання за минулі роки, після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим, додаткові відпустки, в тому числі і спірна відпустка (надання якої припинено), що не надавалася в особливий період - не вважається такою, що є не використаною, тому не підлягає грошовій компенсації.

Крім того представник відповідача 1 зазначив, що з рапортом в якому позивач просив надати щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена пунктом 4 статті 101 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не звертався.

Тому, у зв`язку із неподанням позивачем відповідного рапорту за командою стосовно надання спірної відпустки згідно із Постановою №702 та відповідно, у зв`язку з неприйняттям Луцьким прикордонним загоном рішення з цього приводу, представник відповідача 1 вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Кріт того, дана відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу та має бути використана працівником протягом календарного року. Така відпустка не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення працівника, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

Також представник відповідача 1 вказав, що згідно з витягу з наказу начальника 6 прикордонного загону «Про особовий склад» від 07.02.2020 №70-ос та особистої картки грошового забезпечення позивача за 2020 рік, ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 рік загальною тривалістю 56 календарних днів в сумі 24 457,44 грн. Таким чином, грошовій компенсації не підлягають календарні дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки у 2017 - 2020 роках у нього виникло право на отримання додаткової відпустки на підставі пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» або грошової компенсації у разі її невикористання.

Щодо винагороди за бойове чергування передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 представник відповідача 1 зазначив, що винагорода за бойове чергування виплачується військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), військовослужбовцям, прикомандированим на прикордонну заставу (відділення відділу прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні. Разом з тим, доказів залучення ОСОБА_1 до несення бойового чергування в складі прикордонних нарядів (як зазначає позивач у позовній заяві, більше 8 разів щомісяця) під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 не надано. Факт перебування на посаді в органі охорони державного кордону не є достатнім доказом того, що він ніс бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні у складі прикордонного наряду. Позивач не вказує в які конкретні дні він, на його думку, приймав участь у бойовому чергуванні.

Вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не обліковується заборгованість по виплаті позивачу винагороди за бойове чергування, виплата цієї винагороди здійснювалась позивачу протягом проходження ним військової служби в повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 не звертався протягом проходження служби до безпосереднього командира чи вищої посадової особи з рапортами, заявами, скаргами про те, що йому не в достатньому обсязі виплачується даний вид винагороди.

Рапорти подаються згідно із Статутом Збройних сил з питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку із цим відповідного прохання. Саме факт подачі рапорту щодо конкретного питання, в даному випадку не виплата грошового забезпечення в повному обсязі, впливає на виникнення чи припинення військових правовідносин. Начальник служби діловодства або інша посадова особа зобов`язана зареєструвати рапорт військовослужбовця.

Представник відповідача 1 вважає, що оскільки розмір цієї винагороди не є сталим, залежить від розміру затвердженого фонду грошового забезпечення, від кількості днів чергування, тому дана позовна вимога про виплату винагороди за бойове чергування в максимальному розмірі - не підлягає задоволенню, оскільки ця винагорода не була нарахована позивачу в конкретній сумі за конкретні дні (часи) бойового чергування.

Зазначив, що доводи які виклав у своїй позовній заяві позивач, є не обґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначив, що позивач проходив військову службу в Донецькому прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в період з 09.06.2017 по 18.06.2018.

09.06.2017 старшого прапорщика ОСОБА_1 який прибув з Луцького прикордонного загону в червні 2017 року, наказом начальника Донецькому прикордонного загону №283-ОС зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

18.06.2018 старшого прапорщика ОСОБА_1 наказом начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління №319-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

14.04.2020 представнику позивача надані архівні відомості щодо виплат грошового забезпечення позивачу за період проходження військової (публічної) служби в Донецькому прикордонному загоні. Враховуючи зазначене представник відповідача 2 вважає, що позивачем при поданні позовної пропущений строк звернення до суду передбачений пунктом 5 статті 122 КАС України.

Щодо не врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 представник відповідача 2 вказав, що відповідно до пункту 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Допомога на оздоровлення та підйомна допомога відноситься до одноразових додаткових видів грошовою забезпечення, в зв`язку із цим Донецьким прикордонним загоном правомірно не включено в розрахунок при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги у 2017 році винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів Украйні від 22.09.2010 №889. Враховуючи зазначене, представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив щодо виплати одноразових видів грошового забезпечення без врахування щомісячної винагороди позивач зазначив, що висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 стосуються грошового забезпечення, із розміру якого обраховується пенсія і має бути єдиний підхід до розуміння грошового забезпечення, як у питаннях призначення пенсії, так і в питаннях включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення із огляду на позицію Верховного суду згідно постанови від 24.10.2018 у справі № 820/3211/17.

У постанові по справі №522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, відповідно до якого, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункові величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Позивач вказав, що згідно послужного списку з 2013 року по 2020 рік проходив військову службу на посадах які надають право на використання додаткової відпустки. Із отриманих документів, щодо проведення розрахунку при звільненні позивача із військової служби вбачається, що Луцьким прикордонним загоном не здійснено виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013 - 2020 роки.

Вважає, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18), предметом спору у якій була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ, доречно враховувати і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII. Тому, позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону 2011-XII, оскільки вказані відпустки є різними за правовою природою і підставами надання та не є взаємозамінними чи взаємовиключними.

Щодо неправомірної виплати додаткових видів грошового забезпечення у меншому ніж законодавчо визначеному розмірі позивач вказав, що доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України, є такими що не ґрунтуються на законодавстві, а строк звернення до суду про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення, усіх виплат) не обмежується будь-яким строком. З врахуванням наведеного, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими нормами законодавства та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) від 24.01.2020 №48-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас згідно підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення з 07.02.2020 у відповідності до наказу начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.02.2020 №70-ос (а.с.30-31).

Згідно з наказом начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18.06.2018 №319-ОС старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Новотроїцьке» II категорії (тип А) оперативно-бойової прикордонної комендатури «Волноваха», який вибуває для подальшого проходження служби у розпорядження начальника 6 прикордонного Волинського загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, м. Луцьк, на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.05.2018 №467-ОС, - з 18 червня 2018 року (а.с.33).

У зв`язку із звільненням позивача Луцьким та Донецьким прикордонними загонами не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які останній набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частин 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №704, яка набрала чинності з 01.01.2016, далі також постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228 (далі - Інструкція №425 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, Інструкцією №425 встановлено: військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (пункт 3.7.1); грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (пункт 4.9.10).

Судом встановлено, що у 2017 році ОСОБА_1 виплачувалася допомога на оздоровлення та щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 з червня 2017 року по грудень 2017 року, що підтверджується архівною відомістю (а.с.43).

Як вказує позивач, до складу грошового забезпечення, з якого здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010.

Як на підставу для не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися зазначені виплати, відповідач посилається на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 №73, відповідно до пункту 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №73 від 02.02.2016 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018), затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, (далі - Інструкція №73) відповідно до пункту 2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 5 Інструкції №73 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів).

Відповідно до пункту 6 Інструкції №73 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога на оздоровлення. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошової допомоги на оздоровлення.

Посилання ж позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 є не обґрунтованими, оскільки предметом спору у цій справі було врахування спірної винагороди до складу грошового забезпечення для обрахунку пенсії. У той же час предметом розгляду цієї справи є включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення, що не є тотожним за змістом.

Відносно ж постанов Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справах №520/3505/19, №817/1427/17, №820/3719/18, №826/2807/18, №760/8406/16-а, №820/1784/17, №240/5273/18, №295/5273/18, то суд зазначає, що у вказаних судових рішеннях в тому рахунку і по страві №522/2738/17 судом касаційної інстанції не проводився правовий аналіз пункту 8 Інструкції №73 в порівнянні з положення Постанови №889 (в тому рахунку і зокрема його пункту 2).

Як наслідок посилання на перелічені постанови Верховного Суду не приймаються судом, з огляду на викладений вище висновок суду щодо відсутності підстав для врахування щомісячної додаткової грошової винагороди до місячного грошового забезпечення з якого обчислюється розмір матеріальної допомоги на оздоровлення.

Окрім того, суд зазначає, що 16.09.2020 Верховним Судом прийнято постанову у справі №826/14853/17, якою надано правовий аналіз положень пункту 8 Інструкції №73 та Постанови №889 в цілому щодо не включення вказаної винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 13.10.2020 по справі №240/9504/19, від 06.11.2019 у справі №825/1205/17.

Отже, ураховуючи положення Інструкції №73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення.

Також суд враховуючи позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 №522/2738/17, зазначає, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як підтверджується матеріалами справи та на що звернув увагу відповідач 2, додаткова грошова винагорода виплачувалась Донецьким прикордонним загоном позивачу з червня 2017 року по грудень 2017 року, тому не містить систематичного характеру виплати та відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Крім того, згідно особової картки грошового забезпечення та заробітної плати №232 з січня 2016 року по грудень 2016 року (а.с.42), виплата додаткової грошової винагороди Луцьким прикордонним загоном за 2016 рік не здійснювалася, тому вимога позивача щодо включення її до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення є безпідставною.

Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись систематичною з огляду на її виплату Донецьким прикордонним загоном лише з червня 2017 року по грудень 2017 року, тому враховуючи наведене не підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення та підйомна допомога.

Враховуючи вказане, оскільки виплативши позивачу допомогу на оздоровлення та підйомної допомоги в 2016 та 2017 році без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, відповідачами не порушено вимоги належної оплати праці, а тому позовні вимоги в даній частині про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення та підйомну допомогу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а зокрема надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З наведеної норми слідує, що учасникам бойових дій надається пільга у вигляді надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як наслідок суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що відпустка передбачена пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не відноситься до категорії додаткових відпусток.

Згідно частини четвертої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі Закон №2011-XII) військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Як наслідок, приведених положень статті 16-2 Закону №504/96-ВР, відпустка учасникам бойових дій також відноситься до категорії додаткових відпусток.

Згідно ч. ч. 8, 14, 17, 18, 19 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) та «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі Закон №1932-XII).

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Відтак, у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки за однією з підстав за його вибором та у разі її невикористання має право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Згідно з витягу з наказу начальника 6 прикордонного загону «Про особовий склад» від 07.02.2020 №70-ос та особової картки грошового забезпечення позивача за 2020 рік, ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, загальною тривалістю 56 календарних днів в сумі 24 457,44 грн. (а.с.31, 48).

З огляду на викладене, враховуючи використання позивачем, як учасником бойових дій, права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд дійшов висновку про неможливість здійснення йому, як військовослужбовцеві, нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позаяк таким правом він уже скористався за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Водночас, стосовно компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2013-2016 роки, то суд вважає, що наявні підстави для нарахування вказаної компенсації за вказаний період.

Відповідачем не заперечуються обставини, що позивач в період з 2013-2016 рік проходив військову службу на посадах та місцевостях, які надають право на щорічну додаткову відпустку передбачену абзацом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», разом з тим така відпустка позивачу не надавалася у зв`язку з настанням особливого періоду.

При цьому, статус учасника бойових дій позивачу надано в листопаді 2017 року, тому і право на щорічну додаткову відпустку за пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у позивача виникло з 2017 року.

Разом з тим, у позивача право на отримання щорічної додаткової відпустки передбаченої абзацом 1 частини четвертої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виникло раніше, а тому, враховуючи усе наведене вище, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2016 роки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову в частині виплати компенсації за 2013-2016 роки за такий вид додаткової щорічної відпустки.

Щодо винагороди за бойове чергування передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

Відповідно до підпункту 3.17.1 Інструкції №425 військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, екіпажів літаків, вертольотів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, екіпажів кораблів, катерів за час бойового чергування (бойової служби) з охорони державного кордону України та виключної (морської) економічної зони України виплачується винагорода за бойове чергування (бойову службу).

Згідно з підпунктом 3.17.4. Інструкції №425 винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідних начальників (командирів) органу Держприкордонслужби про виплату винагороди. Підставою для видання наказу є рапорт відповідних начальників (командирів) підрозділів, у якому зазначаються військовослужбовці, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби).

Військовослужбовцям, що вибувають з органу (підрозділу) Держприкордонслужби раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, сума винагороди виплачується при вибутті.

Суд погоджується з твердженням відповідача 1, що для виплати вказаної винагороди недостатнім є перебування на посаді в органі охорони державного кордону, не є достатнім доказом того, що він ніс бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні у складі прикордонного наряду, оскільки визначальним є факт наявності в які конкретні дні він, на його думку, приймав участь у бойовому чергуванні. В той час доказів залучення ОСОБА_1 до несення бойового чергування в складі прикордонних нарядів (як зазначає позивач у позовні заяві, більше 8 разів щомісяця) під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 не надано, а відтак відсутні підстави для виплати йому зазначеної винагороди за бойове чергування, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що права позивача були порушені виключно в частині не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2013-2016 роках, в якій позов підлягає до задоволення, в той час як щодо інших позовних вимог відповідачами доведено правомірність свої дій.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 3акону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 - 2016 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 3акону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013 - 2016 роки, із розрахунку одноденного розміру грошового забезпечення 485 (чотириста вісімдесят п`ять) гривень 60 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , )

ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) (87521, місто Маріуполь, вулиця Гагаріна, будинок 150а, )

Суддя В.В. Дмитрук