Справа № 520/16503/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р. Справа № 520/16503/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, по справі № 520/16503/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та несплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі №520/2626/2020, а саме за період з 04 червня 2019 року по 11 травня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_4 ) заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі №520/2626/2020, а саме за період з 04 червня 2019 року по 11 травня 2020 року, розмір якого обчислити за методикою, визначеною постановою КМ України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб за період з 04 червня 2019 року по 11 травня 2020 року, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 15.01.2004 № 44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення зі служби, ВЧ НОМЕР_1 не провела кінцевий розрахунок із позивачем, а саме не виплатила компенсацію за невикористані дні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, у зв`язку з чим позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, який рішенням від 11.05.2020 по справі № 520/2626/2020 зобов`язав відповідача нарахувати та сплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. На виконання вимог вказаного рішення, ВЧ НОМЕР_1 було нараховано позивачу таку компенсацію 30.10.2020. У зв`язку з викладеним, посилаючись на приписи ст. 117 КЗпП України, враховуючи непроведення з ним повного розрахунку в день звільнення, вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку, розмір якого, на думку позивача, з урахуванням середньоденного розміру грошового забезпечення, розрахованого за довідкою ВЧ А1352 від 18.11.2020 про грошове забезпечення (437,12 грн) становить 149932,16 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/16503/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі №520/2626/2020, а саме за період з 04 червня 2019 року по 29 жовтня 2020 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04 червня 2019 року по 29 жовтня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції ним норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/16503/20 скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що на момент звільнення позивача зі служби у 2019 році чинним законодавством України не було визначено механізму виплати грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій в особливий період, як і не було сформовано судом чіткої правової позиції щодо виплати такої компенсації, така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду лише у постанові від 21.08.2019 по справі №420/4218/18), а позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату такої компенсації після 21.08.2019. Крім того спір щодо невиплаченої грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, вини не під час звільнення, а майже через два роки після звільнення, що виключаєзастосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України. З огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказує, що компенсація за невикористані календарні дні відпустки, як учасника бойових дій не є складовою грошового забезпечення (заробітної плати), у зв`язку з чим на вказану суму не розповсюджуються вимоги ст.ст. 116, 117 КЗПП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця. Однак, не зважаючи на наведені обставини, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача та зобов`язав відповідача здійснити нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у сумі близько 300 000,00 грн, що не є співмірним з огляду на розмір виплаченої позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки 30449,01 грн.

З огляду на викладене, вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розумінні ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставним.

Позивач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню. Пояснив, що твердження апелянта про те, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не входить до грошового забезпечення військовослужбовця не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, а тому є безпідставним. Також вказує, що посилання відповідача на відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наявність спору про розмір належних звільненому працівнику сум, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.06.2018 по справі №804/1782/16 є також безпідставним, оскільки у вказаній постанові суд касаційної інстанції, зокрема, зазначив, що ч. 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або у повноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача було звільнено з військової служби наказом від 03.06.2019 №36-РС та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2019 №166, виключено зі списків особової частини та знято з усіх видів забезпечення з 04.06.2019.

Згідно посвідчення № НОМЕР_6 від 04.06.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій.

Додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік позивач не використовував, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2019 рік, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не отримував.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі №520/2626/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування тане виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 04.06.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 червня 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 04.06.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 червня 2019 року.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі №520/2626/2020 набрало законної сили 22.09.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі № 520/2626/2020 Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу 30.10.2020 виплачено компенсацію додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 30449,01 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 26-27).

Позивач, вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2019 року (день виключення зі списків особового складу) по 11 травня 2020 року (день, що передує дню присудження за рішенням суду позивачу невиплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки), звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України, оскільки нездійснення остаточного розрахунку із позивачем у визначені законодавством строки відбулось з вини власника, або уповноваженого ним органу, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про застосування при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 15.01.2004 № 44, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення, оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини з 04.06.2019, що підтверджується копією витягу з наказу від 04.06.2019 № 166.

Однак, при звільненні зі служби позивачу не було виплачено грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Матеріалами підтверджено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі № 520/2626/2020 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.06.2019 та зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.06.2019.

На виконання вказаного рішення суду, відповідач 30.10.2020 перерахував на картковий рахунок позивача суму належної останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 30 449,01 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з карткового рахунку позивача у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.26).

Таким чином, проведення відповідачем з позивачем повного розрахунку внаслідок звільнення відбулося лише 30.10.2020, що свідчить про те, що в день звільнення (04.06.2019) повний розрахунок не здійснено, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З приводу посилання відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 117 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17.

Колегія суддів зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Колегія суддів зауважує, що статтями 116, 117 КЗпП України передбачена відповідальність за несвоєчасну виплату не лише заробітної плати, а й усіх сум, належних працівникові при звільненні.

У даному випадку обов`язок виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій встановлено п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та п.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.16-2 Закону України "Про відпустки", що підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі №520/2626/2020.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не повинен нараховуватися на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки остання не є заробітною платою.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Ці норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства усіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку слід враховувати розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (затверджена наказом МВС України від 15.03.2018р. № 200; далі за текстом - Інструкція №200) грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.4 Інструкції № 200 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

У відповідності до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 18.11.2020 № 1171/Ф, який проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 розмір грошового забезпечення за квітень 2019 року становить 13 380,30 грн, за травень 2019 року 13 690,00 грн.

Як зазначалось вище, днем виключення позивач зі списків військової частини та всіх видів грошового забезпечення є 04.06.2019. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є квітень 2019 року (30 календарних днів, розмір грошового забезпечення - 13 380,30 грн.) та травень 2019 року (31 календарний день, розмір грошового забезпечення - 13 690,00 грн.).

Отже, розмір середньоденного грошового забезпечення заявника складає 443,77 грн. (27070,30 грн/61 календарний день).

Як вже було зазначено вище в день виключення позивача зі списків особового складу 04.06.2019, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки.

Виплата вказаної компенсації в сумі 30 449,01 грн. позивачу була виплачена лише 30.10.2020, що підтверджується копією виписки з рахунку позивача (а.с. 26).

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу (04.06.2019) та дату проведення остаточного розрахунку (30.10.2020), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 513 днів.

Таким чином сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 по 29.10.2020 становить 227 654,01 грн (443,77 грн - середньоденний заробіток позивача * 513 днів).

При цьому, недоплачена сума грошової компенсації за вказаний період становить 30 449,01 грн, а у процентному виразі по відношенні до загальної суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні (227 654,01 грн) дорівнює 0,13%.

Беручи до уваги суму несвоєчасно сплаченої позивачу грошової компенсації за вказаний період (30 449,01 грн), відсоток цієї суми (0,13%) відносно розміру суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні (227 654,01 грн.), колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку до 30 449,01 грн.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку про необхідність керуватися принципом співмірності, та зазначає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі, яка не перевищує суми, що була виплачена відповідачем на користь позивача із затримкою розрахунку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина першастатті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку встановлюючи право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не визначив розмір такого відшкодування та відповідно не зазначив про це в резолютивній частині рішення, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/16503/2020 слід змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04 червня 2019 року по 29 жовтня 2020 року у розмірі 30 449,01 грн".

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/16503/2020 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04 червня 2019 року по 29 жовтня 2020 року у розмірі 30 449,01 грн".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/16503/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій