Справа № 420/712/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/712/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, вхід. № ЕП/12806/20 від 20.08.2020 року) позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно в сумі 147441,29 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, а в період з 01.03.20018 року по 01.08.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Ухвалами суду від 05.02.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; від 10.03.2020 року: вирішено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження; від 02.04.2020 року: зупинено провадження у справі; від 20.08.2020 року: поновлено провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, призначеного на 07.10.2020 року. (а.с.118-121)

07.10.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява, вхід. № 41431/20, в якій останній просить розглянути справу у порядку письмового провадження. (а.с.122) Від відповідача жодних заяв щодо іншого порядку розгляду справи або про відкладення судового розгляду до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- позивач в період з 08.08.2014 року по 01.08.2019 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, а саме у військовій частині НОМЕР_2 та був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . У період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація грошового забезпечення позивача не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- 20 грудня 2019 року позивачем було подано до військової частини НОМЕР_2 заяву з обґрунтуванням підстав виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 01.08.2019 року. Проте, у відповіді військової частини НОМЕР_2 (вих. № 154/111/105 від 09.01.2020 р.) було зазначено, що заяву позивача в частині виплати індексації грошового забезпечення наразі не може бути задоволено та роз`яснено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства;

- пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 1 січня 2008 року. Тобто, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку № 1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців;

- пунктом 14 Порядку № 1078 визначено, що єдиним органом, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення є Мінсоцполітики. Так, Мінсоцполітики у своєму листі від 29.12.2017 року № 122/0/66-17 зазначає, що посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року. Цим же листом від 29.12.2017 року № 122/0/66-17 Мінсоцполітики визначає, що сума індексації у грудні 2017 року становить 4258,75 грн. (1762 (прожитковий мінімум) х 241,7 (коефіцієнт індексації)/100). Також даний факт підтверджує і лист директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.01.2018 № 248/3/8/85, в якому зазначено, що Міністерство оборони України зверталося до Міністерства соціальної політики України для надання роз`яснень з порядку виплати індексації грошового забезпечення, і Мінсоцполітики повідомило, що базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року;

- загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була виплачена позивачу військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року становить 86054,90 грн.;

- щодо періоду з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року зазначено, що 1 березня 2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців. Пунктом 2 Порядку № 704 Кабінет Міністрів України встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до копії довідки про грошове забезпечення та інші доходи грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року склало 12604,80 грн. (нараховано в березні), а за березень 2018 року 13233,78 грн. (нараховано в квітні). Тобто, грошовий дохід позивача збільшився на 628,98 грн. Так як в лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін 241,70%, то відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за лютий рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 лютого 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 грн.*241,70%/100), що становить 4258,75 грн. Тобто, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4258,75 грн. мінус 628,98 грн. та становить 3629,77 грн. Виходячи з вищенаведеного у супереч абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, військова частина НОМЕР_1 починаючи з 1 березня 2018 року не виплачувала позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 3629,77 гривень в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства. У графі 11 Додатку 5 вказано сума, яка недоплачена військовою частиною НОМЕР_1 та належить до виплати;

- всупереч Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року не було виплачено індексації грошового забезпечення на суму 61813,66 грн. За весь період проходження служби сума невиплаченої індексації грошового забезпечення становить 147868,55 грн.;

- відповідачем зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Проте, станом на день призупинення виплати індексації грошового забезпечення позивачу дію Закону України № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів» та дію постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» не було призупинено. Відповідачем же було проявлено активну діяльність, яка була спрямована на виконання нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: відповідач вчинив дії відповідно до нормативно-правового акту (роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2), який повністю суперечить правовим актам вищої юридичної сили (Закону України «Про індексацію грошових доходів» та Постанові № 1078), що спричинило протиправні дії;

- в період призупинення виплати індексації грошового забезпечення посадові оклади військовослужбовцям були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка вступила в силу з 1 січня 2008 року. Виходячи з дати затвердження посадових окладів військовослужбовцям Збройних Сил України 01.01.2008 року, місяцем для обчислення індексу споживчих цін для визначення порогу став лютий 2008 року (відповідно до п. 5 Постанови 1078);

- з 1 березня 2018 року вступила в силу Постанова № 704 і дійсно індекс споживчих цін в березні 2018 року приймається за 1. Проте, відповідач знову замовчує, що абзацом 5 пункту 5 Постанови № 1078 передбачено, що у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру;

- абзацом 4 пункту 5 Постанови № 1078 передбачено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Тому у зв`язку з протиправними діями щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.02.2018 року, відповідачем проведено неправильний розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року;

- щодо періоду з 01.12.2015 по 31.12.2015 зазначено, що у відзиві відповідач зазначає, що відповідно до довідки від 19.02.2020 року № 38 військова частина НОМЕР_1 за грудень 2015 року виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 427,25 грн. Проте при наданні позивачу відповіді на заяву від 20 грудня 2019 року, в тому числі з вимогою про надання довідки з 01 грудня 2015 року, відповідачем надано інформацію про надання довідки з 01.01.2016 року. У зв`язку з поданням відповідачем додаткових доказів позивачем у порядку статті 47 КАС України зменшено позовні вимоги на 427,26 грн. Проте, також зазначає, що грошове забезпечення за грудень 2015 року виходячи з того, що відповідач мав провести розрахунок індексації грошового забезпечення в грудні 2015 року беручи до уваги останнє підвищення тарифних ставок, яке відбулось 01.01.2008 року, відповідно до Постанови № 1294. В грудні 2015 року сума індексації мала бути розрахована наступним чином: у грудні 2015 року прожитковий мінімум складав 1378,00 грн., а велична приросту індексу споживчих цін 167,10%, то відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови № 1078 сума індексації за грудень рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 грудня 2015 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1378,00*167,10%/100), що становить 2302,64 грн. Відповідачем же виплачено 427,26 грн. Тобто сума недоплати індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року складає 1875,38 грн. Також, відповідачем вказано, що до 01.12.2015 року, базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, тому жодним чином для позивача він не може бути встановлений 01.01.2008 року. Проте відповідач знову замовчує, що з 01.12.2015 року внесені зміни до порядку встановлення місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця);

- відповідач зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів здійснюється у межах фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення. Проте, ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», на яку покликається відповідач, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів. Отже, відсутність бюджетного фіксування не може бути підставою для проведення індексації грошового забезпечення.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Командування військової частини НОМЕР_1 у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Mіністерства оборони України та Генерального штабу 3бройних Сил України, директивами Міністра оборони та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, іншими правовими актами. На цей час у зв`язку зі збройною агресією проти України з боку Російської Федерації в країні діє особливий період. У державі склалася складна фінансово-економічна ситуація. Оскільки Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, наявний фінансовий ресурс направляється на здійснення заходів щодо укріплення обороноздатності держави, протидії російській загрозі та проявам тероризму, а також створення належної матеріально-технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, у тому числі, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції;

- відповідно до пункту 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»(зі змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення, що також має своє підтвердження у роз`ясненнях Мінсоцполітики щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди, а саме: роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 78/0/66-17; роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 № 10685/0/14-15/10 (на вих. № 248/3/93/202 від 08.07.2015). Лише в роз`ясненні Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018 було зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року. Також зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерстві оборони України не було;

- у зв`язку з дією особливого періоду та в результаті необхідності утримання понаднормової чисельності військовослужбовців, збільшення розмірів грошового забезпечення в Міноборони уже в жовтні 2016 року не було забезпечено фінансовим ресурсом для виплати особовому складу грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було. На підтвердження цього у відповідача наявні копії роз`яснень Міністерства соціальної політики України щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а також джерел для його фінансування: роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 року № 10685/0/14-15/10 (на вих. № 248/3/9/3/202 від 08.07.2015); роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року № 252/10/136-16; роз`яснення Міністерства соціальної політики України вхідний Міністерства оборони України від 08.08.2017 № 13700/з; роз`яснення Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/1485 від 26.03.2018; роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/9/1/2 від 04.01.2016;

- індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що включає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини;

- командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є протиправною, як це зазначає позивач;

- щодо самого періоду заявленого позивачем, а саме з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року, який є необґрунтованим та не відповідає вимогам законодавства, оскільки: відповідно до довідки від 19.02.2020 № 38 військової частини НОМЕР_1 , за грудень 2015 року позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 427,26 грн.; постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року, в редакції від 24.02.2018 року, яка набрала чинності з 1 березня 2018 року змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок, а тому відповідно до пункту 5 Порядку, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Відповідно до пункту 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка; відповідно до довідки від 13 лютого 2020 року № 34 посадовий оклад позивача до 1 березня 2018 рокy складав 1170 грн., а відповідно до довідки від 13 лютого 2020 року № 35 після 1 березня 2018 року, з урахуванням підвищення він становив 5780 грн.; так, враховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшились, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховувалось з квітня 2018 року, який обчислювався наростаючим підсумком відповідно до Додатку 1 Постанови № 1078 та перевищив поріг індексації і в грудні 2018 року становив 3,7%. Таким чином, індексація грошового забезпечення почала виплачуватись з грудня 2018 року та склала 71 грн. 08 коп. (Роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України). В подальшому індекс споживчих цін розраховувався наростаючим підсумком, та у випадку перевищення його 103 % нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, про що свідчить довідка військової частини НОМЕР_3 від 13 січня 2020 року № 13, в якій зазначено суми та періоди, за які здійснювалась виплата індексації грошового забезпечення. Таким чином, березень 2018 року став базовим місяцем при розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а тому позивачу з 01.03.2018 індексація грошового забезпечення виплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства;

- щодо позиції позивача, що при розрахунку йому індексації грошового забезпечення слід враховувати базовий місяць з моменту підвищення посадових окладів 01.01.2008 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, то позивач не надав доказів на підтвердження того, що його посадовий оклад змінився у січні 2008 року, до того ж виходячи із даних із послужної картки позивача за період з 2008 року, він призначався на різні посади, внаслідок чого його грошове забезпечення змінювалось. Таким чином, до 01.12.2015 базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, тому жодним чином для позивача він не може бути встановлений з 01.01.2008 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані сторонами, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2019 року № 149 (а.с.31), наказано, зокрема:

капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу психологічного забезпечення управління морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 травня 2019 року № 240 з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 1 серпня 2019 року справи та посаду здав. З 1 серпня 2019 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , зняти з усіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Овідіопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області;

виплатити надбавку за особливості проходження служби за період з 01 по 31 липня 2019 року у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

виплати надбавку за особливості проходження служби з 01 серпня 2019 року у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

виплатити премію за період з 01 по 31 липня 2019 року у розмірі 35% від посадового окладу;

виплатити премію за 01 серпня 2019 року у розмірі 35% від посадового окладу;

виплатити надбавку у розмір 15% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 01 по 31 липня 2019 року;

виплатити надбавку у розмір 15% від посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за 01 серпня 2019 року;

грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав;

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 2019 рік не отримав;

виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у запас у розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженого часу в Збройних Силах за 26 календарних років у розмірі 311106 гривень 75 копійок відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260;

відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» належна грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, складає 66101 гривня 64 копійки.

Позивач звернувся до Командира військової частини НОМЕР_2 із заявою від 20 грудня 2019 року (а.с.11), в якій просив, зокрема: нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 86054,90 грн.; провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року.

Листом від 09.01.2020 року № 154/111/105 (а.с.12-13) Командування Військово-Морський Сил Збройних Сил України на звернення позивача, зокрема, щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в сумі 86054,90 грн. повідомило таке:

питання виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

разом з цим, сума індексації вказана у зверненні позивача, а саме 86054,90 грн., є необґрунтованою, жодного розрахунку та підстав нарахування у зверненні не наведено. Отже заяву в частині виплати індексації грошового забезпечення в сумі 86054,90 грн. не може бути задоволено.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року № 13 (а.с.20), яка видана капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 , в тому що:

- за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась;

- з 01.03.2018 року, відповідно до п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (зі змінами і доповненнями) зазначення індексу споживчих цін у березні місяці 2018 року, приймається за 1 або 100 відсотків, тобто вважається «базовим». Відтак, відповідно до п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (зі змінами і доповненнями) з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року сума нарахованої індексації складала 0,00 грн., а з 01.12.2018 по 28.02.2019 складала та була виплачена в сумі 71,08; з 01.03.2019 по 30.06.2019 134,47; 01.07.2019 по 01.08.2019 206,72.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2020 року № 38 (а.с.70) зазначено, що капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 була виплачена індексація грошового забезпечення за грудень 2015 року в загальній сумі 427,26 грн., що включає в себе індексацію за грудень 2015 року 401,00 грн. та фіксовану суму за грудень 2015 року 26,26 грн.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем також надано копії, зокрема (а.с.14-19, 21-22):

- листа Міністерства соціальної політики України «Про індексацію грошового забезпечення» від 29.12.2017 року № 122/0/66-17;

- листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України Міністру оборони України № 248/3/8/85 від 31.01.2018 року;

- розрахунку індексації грошового забезпечення позивача від 28.01.2020 року;

- довідки військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення та інші доходи позивача від 8 січня 2020 року № 6;

- розрахунку середнього заробітку позивача від 28.01.2020 року.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, відповідачем суду також надано копії, зокрема (а.с.58-67, 71-74):

- листів Міністерства соціальної політики України: від 16.07.2015 № 10685/0/14-15/10; від 09.06.2016 № 252/10/136-16; від 04.07.2017 року № 220/5140; від 08.08.2017 року № 78/0/66-17; від 17.07.2019 року № 31/0/2016-19;

- листів Департаменту фінансів Міністерства оборони України: від 26.03.2018 року № 248/1485; від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2; «Щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»;

- довідок військової частини НОМЕР_1 , виданих позивачу про грошове забезпечення станом на 1 січня 2018 року та на 1 березня 2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

1. Щодо позовних вимог в частині: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно в сумі 147441,29 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року січень 2008 року, слід зазначити таке.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Командира військової частини НОМЕР_2 із заявою від 20 грудня 2019 року, в якій просив, зокрема: нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року в сумі 86054,90 грн.

Листом від 09.01.2020 року № 154/111/105 Командування Військово-Морський Сил Збройних Сил України на звернення позивача, зокрема, щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в сумі 86054,90 грн. повідомило таке:

- питання виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- разом з цим, сума індексації вказана у зверненні позивача, а саме 86054,90 грн., є необґрунтованою, жодного розрахунку та підстав нарахування у зверненні не наведено. Отже заяву в частині виплати індексації грошового забезпечення в сумі 86054,90 грн. не може бути задоволено.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19 лютого 2020 року № 38 зазначено, що капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 була виплачена індексація грошового забезпечення за грудень 2015 року в загальній сумі 427,26 грн., що включає в себе індексацію за грудень 2015 року 401,00 грн. та фіксовану суму за грудень 2015 року 26,26 грн.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року № 13 (а.с.20), яка видана капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 , в тому що за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Так, по-перше, щодо наведених позовних вимог в частині періоду грудень 2015 року.

Згідно зі змістом заяв по суті справи позивачем зазначено, зокрема, що: у відзиві відповідач зазначає, що відповідно до довідки від 19.02.2020 року № 38 військова частина НОМЕР_1 за грудень 2015 року виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 427,25 грн. Проте при наданні позивачу відповіді на заяву від 20 грудня 2019 року, в тому числі з вимогою про надання довідки з 01 грудня 2015 року, відповідачем надано інформацію про надання довідки з 01.01.2016 року. У зв`язку з поданням відповідачем додаткових доказів позивачем у порядку статті 47 КАС України зменшено позовні вимоги на 427,26 грн. Проте, також зазначає, що грошове забезпечення за грудень 2015 року виходячи з того, що відповідач мав провести розрахунок індексації грошового забезпечення в грудні 2015 року беручи до уваги останнє підвищення тарифних ставок, яке відбулось 01.01.2008 року, відповідно до Постанови № 1294. В грудні 2015 року сума індексації мала бути розрахована наступним чином: у грудні 2015 року прожитковий мінімум складав 1378,00 грн., а велична приросту індексу споживчих цін 167,10%, то відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови № 1078 сума індексації за грудень рахується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 грудня 2015 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1378,00*167,10%/100), що становить 2302,64 грн. Відповідачем же виплачено 427,26 грн. Тобто сума недоплати індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року складає 1875,38 грн. Також, відповідачем вказано, що до 01.12.2015 року, базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, тому жодним чином для позивача він не може бути встановлений 01.01.2008 року. Проте відповідач знову замовчує, що з 01.12.2015 року внесені зміни до порядку встановлення місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Отже, фактично, позивачем визнано виплату відповідачем індексації грошового забезпечення позивачу за грудень 2015 року, проте позивач не згоден з підставами її нарахування та відповідно з її розміром.

Згідно зі змістом відзиву відповідачем з наведеного питання зазначено, зокрема, щодо позиції позивача, що при розрахунку йому індексації грошового забезпечення слід враховувати базовий місяць з моменту підвищення посадових окладів 01.01.2008 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, то позивач не надав доказів на підтвердження того, що його посадовий оклад змінився у січні 2008 року, до того ж виходячи із даних із послужної картки позивача за період з 2008 року, він призначався на різні посади, внаслідок чого його грошове забезпечення змінювалось. Таким чином, до 01.12.2015 базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, тому жодним чином для позивача він не може бути встановлений з 01.01.2008 року.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не конкретизовано дані (дати, посади тощо) із послужної картки позивача за період з 2008 року, відповідно до яких позивач призначався на різні посади, та внаслідок чого його грошове забезпечення змінювалось, та не надано належні та допустимі докази на доведення вказаних обставин, зокрема, щодо фактичних змін грошового забезпечення позивача у цей період.

При цьому, відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

На момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року № 1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п. 13 постанови № 1294 вона набрала чинності з 1 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує встановлення базового місяця індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 1 березня 2018 року.

Проаналізувавши постанову Кабміну України № 1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду який охоплює період оскаржуваних правовідносин, суд вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, не доведено наявність обставин зміни посадового окладу позивача станом на дату виникнення оскаржуваних правовідносин, що з урахуванням стабільності відносин щодо встановлених державою розмірів посадових окладів військовослужбовців свідчить про можливість встановлення січня 2008 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача.

По-друге, щодо наведених позовних вимог в частині періоду з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (чинний у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (чинний у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 надалі Порядок № 1078).

Пунктом 4 вказаного Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Щодо позовних вимог в частині застосування при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року січня 2008 року як базового місяця, суд виходить з такого.

Суд звертає увагу, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, в тому числі із визначенням відповідного базового місяця для нарахування такої індексації.

Отже, повноваження щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII також покладаються на відповідача.

Разом з цим, виходячи з вищенаведеного змісту листа від 09.01.2020 року № 154/111/105, довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року № 13, тобто фактичного ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача повинен застосовуватись.

Водночас, суд звертає увагу, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Окрім того, виходячи з положень ст. 5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Оскільки виплату та розрахунок індексації відповідачем проведено не було, тому в даному випадку право позивача щодо застосування певного базового місяця, з яким він не погоджується, не є порушеним.

Таким чином, оскільки відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав позивача, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про передчасність в даному випадку позовних вимог щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Одночасно, суд наголошує, що у разі незгоди з подальшими діями відповідача щодо визначення базового місяця, розміру нарахування та виплати індексації, позивач не позбавлений можливості звернутися з захистом порушених прав до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування місяця «січень 2008 року» як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

За наведених вище підстав, оскільки нарахування певних сум індексації також належить до повноважень відповідача, відповідного розрахунку та нарахування сум індексації позивачу станом на даний час за спірний період не здійснено, що унеможливлює перевірити правильність такого розрахунку та встановити суми індексації, які підлягають виплаті позивачу за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому щодо інших доводів відповідача щодо зазначених позовних вимог слід зазначити, що посилання відповідача, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у спірний період у Міністерства оборони України не було, тощо є необґрунтованими.

Так, положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано належних доказів відсутності фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення, а також не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату відповідних надбавок, вносячи про це відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та листи Міністерства соціальної політики України тощо, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки вказані документи не є нормативно-правовими актами та мають лише та виключно рекомендаційний характер. Відповідач повинен діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

2. Щодо позовних вимог в частині: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.03.2018 року по 01.08.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 01.08.2019 року включно в сумі 147441,29 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.03.20018 року по 01.08.2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, слід зазначити таке.

Постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017, в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

За приписами частини 2 пункту 1.9 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

З огляду на зазначене, суд вважає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

При цьому, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1 %, в квітні 2018 року становив 100,8 %, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0 %, в липні 99,3 %, в серпні 100,0 %, в вересні 101,9 %, в жовтні 101,7%.

Таким чином лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року № 13 (а.с.20), яка видана капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 , в тому, зокрема, що:

- з 01.03.2018 року, відповідно до п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (зі змінами і доповненнями) зазначення індексу споживчих цін у березні місяці 2018 року, приймається за 1 або 100 відсотків, тобто вважається «базовим». Відтак, відповідно до п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (зі змінами і доповненнями) з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року сума нарахованої індексації складала 0,00 грн., а з 01.12.2018 по 28.02.2019 складала та була виплачена в сумі 71,08; з 01.03.2019 по 30.06.2019 134,47; 01.07.2019 по 01.08.2019 206,72.

Згідно зі змістом відзиву, відповідачем з наведеного питання зазначено, зокрема, що: відповідно до довідки від 13 лютого 2020 року № 34 посадовий оклад позивача до 1 березня 2018 рокy складав 1170 грн., а відповідно до довідки від 13 лютого 2020 року № 35 після 1 березня 2018 року, з урахуванням підвищення він становив 5780 грн.; так, враховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшились, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховувалось з квітня 2018 року, який обчислювався наростаючим підсумком відповідно до Додатку 1 Постанови № 1078 та перевищив поріг індексації і в грудні 2018 року становив 3,7%. Таким чином, індексація грошового забезпечення почала виплачуватись з грудня 2018 року та склала 71 грн. 08 коп. (Роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України). В подальшому індекс споживчих цін розраховувався наростаючим підсумком, та у випадку перевищення його 103 % нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, про що свідчить довідка військової частини АЗ519 від 13 січня 2020 року № 13, в якій зазначено суми та періоди, за які здійснювалась виплата індексації грошового забезпечення. Таким чином, березень 2018 року став базовим місяцем при розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а тому позивачу з 01.03.2018 індексація грошового забезпечення виплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства.
На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція позивача зі спірних питань заявлених позовних вимог у вищенаведеній частині є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:
- адміністративний позов підлягає задоволенню частково у встановлений судом спосіб, з урахуванням встановлених судом обставин, положень законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та висновків щодо їх застосування, викладених у вищенаведених постановах Верховного Суду, а саме:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за грудень 2015 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, та виплатити її за грудень 2015 року з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 10 ст. 120 КАС України зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 104 від 17.02.2021) до 30 квітня 2021 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 120, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, та виплатити її за грудень 2015 року з урахуванням вже виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова