Справа № 640/21351/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Київ № 640/21351/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області (надалі - відповідач) адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському за посадою начальника відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції - начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції у листопаді та грудні 2019 року».

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень та не перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач являється пенсіонером органів внутрішніх справ України та був звільнений з посади начальника відділу «А» управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ Київської області, яка прирівняна до посади поліцейського Національної поліції начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції. У зв`язку із тією обставиною, що відбулося підвищення грошового забезпечення поліцейських Національної поліції України, останній звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області з запитом про надання публічної інформації, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському, за посадою начальника відділу управління карного розшуку ГУНП у листопаді та грудні 2019 року, а також який розмір грошової індексації виплачено йому за листопад та грудень 2019 року».

Однак, Головним управлінням Національної поліції в Київській області повідомлено позивача про те, що поліцейським виплачується надбавка за специфічні умови проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, роз`яснено порядок призначення та виплати, але конкретного відсотка надбавки за специфічні умови служби по запитуваній посаді не зазначено.

Позивач не погоджуючись з вказаними вище діями відповідача, звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що в діях відповідача не було порушень Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки на переконання представника уповноваженого органу, розмір надбавки встановлюється кожному поліцейському індивідуально залежно від специфіки умов проходження служби (успішне виконання повноважень, якість, складність, обсяг та важливість виконуваних завдань, залучення до розробки проектів нормативно-правових актів тощо) на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу відповідного органу поліції та оголошується наказом по особовому складу.

Тобто, за твердженнями представника відповідача розмір надбавки за специфічні умови служби в поліції встановлюються не за посадами, а індивідуально, залежно від успішного виконання повноважень, якості, складності, обсягу та важкості виконуваних завдань.

Представник відповідача зауважує, що за посадою поліцейського виплачується лише посадовий оклад, при цьому, всі інші види грошового забезпечення залежать від присвоєного спеціального звання, підтвердженого стажу служби та індивідуально встановлений розмірів надбавок та премій.

А тому, керуючись викладеним вище, представник відповідача зазначив, що відповідь Головного управління Національної поліції в Київській області на запит позивач є повністю обґрунтованою, достовірною, повною відповідно до законодавства та такою, що не порушує жодних прав позивача.

Керуючись вищевикладеним представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову позивача.

Не погоджуючись з аргументами та доводами викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву, позивачем було подано відповідь на відзив в якій останній зазначає, що з вказаними у відзиві на позов твердженнями відповідача позивач не погоджується з підстав того, що викладені у відзиві заперечення та доводи відповідача є надуманими, перекрученими, суперечать вимогам пункту 5 частини 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, та недоведені належними доказами

Позивач зауважує, що у своєму запиті останній не просив керівництво Головного управління Національного поліції в Київській області надати відповідні тлумачення та роз`яснення норм підзаконних нормативно-правових актів щодо складових грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та порядку його встановлення у відповідності до діючого законодавства, а просив надати інформацію про відсотковий розмір надбавки за специфічні умови проходження служби та відсотковий розмір премії що виплачувалася поліцейському у листопаді та грудні місяці 2019 року, а також про розмір грошової компенсації виплаченої у тому ж періоді, за прирівнюваною посадою начальника відділу управління карного розшуку - начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції.

За твердженнями позивача, відповідь відповідача на запит щодо надання публічної інформації, які виразилися лише у частковому наданні запитуваної інформації, та коментарях деяких підзаконних нормативно-правових актів щодо складових грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та порядку його встановлення у відповідності до діючого законодавства, на переконання позивача є протиправною та суперечить нормам передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію».

Керуючись вищевикладеним позивач просив задовольнити позовні вимоги позовної заяви та зобов`язати уповноважений орган надати належну та об`єктивну відповідь на належний запит.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, ОСОБА_1 був звільнений із посади начальника відділу «А» управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ Київської області, яка порівняна до посади поліцейського Національної поліції начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції та є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2002 року, пенсійна справа № 01.

З 2002 року позивач отримує пенсію відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 січня 2019 року відбулося підвищення грошового забезпечення поліцейських Національної поліції України.

14 серпня 2020 року позивач офіційно звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області з запитом про надання публічної інформації, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському, за посадою начальника відділу управління карного розшуку ГУНП у листопаді та грудні 2019 року, а також який розмір грошової індексації виплачено йому за листопад та грудень 2019 року».

24 серпня 2020 року Головне управління Національної поліції в Київській області листом № 29/Ш-116зі від 20 серпня 2020 року за підписом заступника начальника Павла Панфьорова, роз`яснило позивачу порядок нарахування грошового забезпечення, було наведено посилання, якими нормативно-правовими актами регламентується складові грошового забезпечення: оклад за спеціальним званням, розмір посадового окладу, надбавка за стаж служби в поліції.

В пункті 4 повідомлення зазначено, що поліцейським виплачується надбавка за специфічні умови проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, роз`яснено порядок призначення та виплати, але конкретного відсотка надбавки за специфічні умови служби по запитуваній посаді не зазначено.

В пункті 12 повідомлення зазначено, що поліцейським в межах асигнувань, відповідно до особливостей проходження та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби встановлюється грошове преміювання. Розмір премій встановлюється за рішенням керівників органів поліції, але конкретного відсотка премії по запитуваній посаді не зазначено.

Відмова у видачі запитуваної інформації мотивується тим, що розміри надбавки за специфічні умови служби та премії встановлюються не за посадами, а в залежності від особистого внеску поліцейського в загальні результати служби.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання належної та повної інформації на запит, позивач звернулась до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім; формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2011 року. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (частина друга статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Частиною 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Конституційний суд України рішенням від 20 січня 2012 року установив, що перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Розпорядження бюджетними коштами включає здійснення витрат з державного чи місцевого бюджету. Заробітна плата та інші виплати (премії, матеріальна допомога тощо) посадовим та службовим особам є витратами з бюджету.

Керуючись викладеним вище, суд приходить до висновку, що запитувана позивачем інформація щодо показників грошового забезпечення поліцейських, яке виплачується останнім із державного чи місцевого бюджету, як працівникам державного органу або органу є публічною інформацією, не носить конфіденційною характеру та, відповідно, підлягає наданню на запит.

Таким чином, відповідач, як розпорядник запитуваної інформації, зобов`язаний надати позивачу відповідь на запит у формі відкритих даних, оскільки така інформація стосується розпорядження бюджетними коштами, умов отримання цих коштів. Крім того, відмова у наданні інформації з підстав її оприлюднення в загальнодоступних джерелах є також протиправною.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, у запиті про отримання публічної інформації ОСОБА_1 чітко зазначив, яку інформацію бажає отримати, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському, за посадою начальника відділу управління карного розшуку ГУНП у листопаді та грудні 2019 року, а також який розмір грошової індексації виплачено йому за листопад та грудень 2019 року».

Натомість, суд звертає увагу, що з аналізу наявних в матеріалах справи матеріалів а саме з наявних в матеріалах справи листів Головного управління Національної поліції в Київській області від 21 січня 2020 року № 29/Ш-5зі та від 20 серпня 2020 року № 29/Ш-116зі вбачається, що відповідач у відповідь на запит надав інформацію загального характеру, яка стосується порядку нарахування грошового забезпечення з посиланням на нормативно-правові акти, якими регламентуються складові грошового забезпечення.

У вказаних вище листах уповноваженим органом вказано, зокрема, що поліцейським виплачується надбавка за специфічні умови проходження служби встановлюється кожному поліцейському індивідуально з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, роз`яснено порядок призначення та виплати, але конкретного відсотка надбавки за специфічні умови служби по запитуваній посаді не зазначено.

Крім того, уповноваженим органом зазначено, що поліцейським в межах асигнувань, відповідно до особливостей проходження та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби встановлюється грошове преміювання. Розмір премій встановлюється за рішенням керівників органів поліції, прете конкретного відсотка премії по запитуваній посаді не зазначено.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.

Враховуючи відсутність законодавчих обмежень доступу до запитуваної позивачем інформації суд дійшов висновку про те, що відповідь Головного управління Національної поліції в Київській області на запит позивача не містить повного обсягу запитуваної інформації, а отже відповідачем не виконано покладеного законодавцем обов`язку щодо доступу до публічної інформації.

Таким чином, твердження позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо ненадання повною мірою та у повному обсязі публічної інформації за запитом позивача є неправомірною, а тому з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському за посадою начальника відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції - начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції у листопаді та грудні 2019 року».

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту, а саме: «Який відсоток надбавки за специфічні умови проходження служби та премії виплачувалися поліцейському за посадою начальника відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції - начальника відділу апарату Головного управління Національної поліції у листопаді та грудні 2019 року».

4. Судові витрати в частині стягнення судового збору розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова