Справа № 160/2219/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 березня 2021 року Справа №160/2219/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковської Альони Олександрівни про встановлення способу та порядку виконання судового рішення по справі № 160/2219/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковської Альони Олександрівни про встановлення способу та порядку виконання судового рішення по справі № 160/2219/19, в якій заявник просить:

- встановити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 30.07.2018 видано виконавчий лист по справі № 160/2219/19 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) нарахованої суми за даним рішенням суду на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у розмірі 64 565, 97 грн.

В обґрунтування заяви, зокрема, зазначено, що виконати рішення без участі боржника - неможливо. Виплата пенсійних виплат - це компетенція органів пенсійного фонду, а не органів державної виконавчої служби. На теперішній час боржником дане рішення суду виконано частково, в частині здійснення нарахування, щодо виплат нарахованих сум, дане рішення суду залишається невиконаним.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року заява призначена до розгляду у судовому засіданні.

Виконавець в судове засідання не прибув, у заяві просив розгляд заяви провести без його участі.

Позивач, належним чином повідомлений, в судове засідання не прибув.

Частиною 2 статті 378 КАС України передбачено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Оскільки немає перешкод для розгляду заяви, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути заяву в письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта згідно ч. 9 ст. 205 КАС України.

Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження.

Дослідивши заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду, суд встановив такі обставини.

10.05.2019 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не врахування 90% від суми грошового забезпечення при перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату різниці пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 90% суми грошового забезпечення з 01.01.2016 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

11.06.2019 року рішення суду набрало законної сили.

30.07.2019 року по справі видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату різниці пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 90% суми грошового забезпечення з 01.01.2016 року.

19.08.2019 року за заявою стягувача була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржника було проінформовано про необхідність виконати рішення у строк протягом 10 робочих днів. Копія постанови із супровідним листом № 02.1-33/11980 від 19.08.2019 була вручена боржнику 21.08.2019.

Про отримання постанови боржником здійснено особисту відмітку на супровідному листі.

12.09.2019 року на адресу відділу примусового виконання рішень надійшло офіційне повідомлення ГУПФУ у Дніпропетровській області за вих. № 17910/08-01/26 від 04.09.2019, відповідно до якого стягувачу проведено нарахування пенсійних виплат:

- доплата за період з 11.06.2019 по 31.08.2019 у розмірі 4165,55 грн. ОСОБА_1 виплачена у вересні 2019 (долучено копію розрахунку). Як зазначено заявником в заяві - підтвердження виплати не надано;

- доплата за період з 01.01.2016 по 10.06.2019 у розмірі 64565,97 грн. ОСОБА_1 буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (долучено копію розрахунку).

Отже, як зазначив заявник - кошти у сумі 64565,97 грн. позивачу не виплачені.

Постановою від 18.09.2019 року на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання.

Постановою від 09.10.2019 року - у розмірі 10200 грн. в зв`язку з повторним невиконанням рішення та вимог державного виконавця.

15.10.2019 року за вих. № 02.1-33/15310 на адресу Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 214 КПК України, ст. 382 КК України.

Повідомлення отримано органом досудового розслідування 15.10.2019 року, що підтверджується талоном № 1457.

Відповідно до приписів п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 28.10.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого.

Не погодившись із постановою про закінчення виконавчого провадження № 59822015, стягувач - ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про скасування зазначеної постанови.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №160/11185/19 за позовом ОСОБА_1 було винесено рішення, яким визнано протиправною та скасовано постанову Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № ВП 59822015 від 28.10.2019 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 160/2219/19 від 30.07.2019 року, виданим Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», 17.03.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 59822015.

Отже, як вбачається з матеріалів заяви, станом на час розгляду заяви, в частині здійснення нарахування щодо виплат нарахованих сум за період з 01.01.2016 року по 10.06.2019 року (64565,97 грн.), рішення суду залишається невиконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, в розумінні наведеної статті 378 КАС України, при вирішенні заяв про відстрочення чи розстрочення, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Отже, наведена норма пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Суд зазначає, що вищенаведені норми не дають чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці заявлених обставин.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду боржником, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Тобто, для зміни способу і порядку виконання необхідні обставини, які роблять виконання неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання суб`єктів владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справи №№ 21-394а14, 21-475а14) та постановах Верховного Суду від 30.07.2019 року (справа №281/1618/14-а), від 10.07.2019 року (справа № 755/7078/16-а).

Також, обов`язковість рішень суду гарантується Конституцією і законами України, та є однією з головних засад судочинства, визначених положеннями ст. 129 Конституції України.

Відповідно до положень ст.7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України №21-506а14 від 25.11.2014 року, аналізуючи норми частини першої статті 263 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), яка кореспондується зі статтею 378 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року) у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, Верховний Суд України дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

З рішення суду від 10.05.2019 року вбачається, що суд захистив порушене право позивача, визнавши протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язавши останнього здійснити перерахунок та виплату різниці пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 90% суми грошового забезпечення з 01.01.2016 року, вимога заявника про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2016 по 10.06.2019 у розмірі 64565,97 грн. фактично змінює рішення суду.

При цьому, у поданій заяві державний виконавець не наводить жодних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Суд також зауважує, що виконання рішення в первинній редакції передбачає сплату відповідних коштів з рахунків, що містять призначені для таких виплат бюджетні асигнування, в той час, як у випадку зміни способу виконання рішення та встановлення порядку його виконання шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області це призведе до виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти, призначені для забезпечення діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що не відповідає змісту та суті рішення по справі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що, фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

При цьому, слід зазначити, що відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку виплати заборгованості із соціальних виплат за минулий період, рівно як і відсутність коштів для фінансування цих видатків, не є, на думку суду, обставинами, що істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду зобов`язального характеру, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таке правозастосування відповідає висновкам, висловленим Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14), постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року (справа № 800/203/17), постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року (справа № 281/1618/14-а), від 10 липня 2018 року (справи № 755/7078/16-а (755/10524/17), № 490/9519/16-а).

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, суд приходить до висновку, що заява Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковської Альони Олександрівни про встановлення способу та порядку виконання судового рішення по справі № 160/2219/19 є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями ст. ст.ст.5, 241, 248, 256, 293, 295, 297, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковської Альони Олександрівни про встановлення способу та порядку виконання судового рішення по справі № 160/2219/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

15.03.2021

Ухвала набрала законної сили 15 березня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник