Справа № 360/1018/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1018/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 07.09.2020 № 151 "Про відмову в призначенні пенсії відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з приписами пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у вересні 2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно з приписами пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, а саме право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до зо років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Своїм рішенням від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за вислугою років.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржила його до Луганського окружного адміністративного суду, який рішенням від 13.11.2019 у справі № 360/4315/19 визнав протиправним та скасував рішення Рубіжанського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к, зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 25.09.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проте, рішенням від 07.09.2020 № 151 відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву (а.с.57-60, 80-83), в обгрунтування якого зазначив таке.

25.09.2019 позивач звернулася до Кремінського відділу обслуговування громадян Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою, в якій просила провести правову оцінку наданих документів та прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії за вислугою років.

Під час звернення із заявою довільною формою, позивач надала відповідачу такі документи: копію трудової книжки НОМЕР_1 від 04.04.1992; копію диплому НОМЕР_2 ; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи в КУ «Кремінське районне територіальне медичне об`єднання» від 16.08.2019 № 67.

Рішенням відповідача від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Прийняте рішення обґрунтовано відсутністю необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років.

Не погодившись з рішенням відповідача від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к, позивач звернулась до Луганського окружного адміністративного суду про скасування рішення відповідача від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до вимог пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019, що набрало законної сили 12.02.2020, позов ОСОБА_1 до управління задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення управління від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язано управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2019 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання управління призначити пенсію за вислугою років відповідно до вимог пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відмовлено.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 в установленому порядку (п. 1.1 Порядку № 22-1) до управління з заявою про призначення їй пенсії не зверталась, натомість у заяві від 25.09.2019 вона лише просила провести первинну оцінку документів щодо призначення пенсії за вислугу років, що є порушенням порядку звернення за призначенням пенсії, який передбачає, що особа має звернутись до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з заявою про призначення пенсії та надати необхідні документи (стаття 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Тому, ОСОБА_1 запрошено до управління для подання заяви про призначення пенсії встановленого зразка відповідно до пункту 4.1 розділу IV Порядку №22-1.

25.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до вимог п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 управлінням перевірено зміст і належне оформлення наданих ОСОБА_1 документів.

Відповідно до частини 4 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на пенсію.

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, визначено право на пенсію за вислугу років середньому медичному персоналу, зокрема фельдшеру, медичній сестрі.

Отже, для зарахування до спеціального стажу певного періоду роботи потрібно, щоб особа працювала в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, який набув чинності 11.10.2017, не передбачено призначення пенсій за вислугу років, зокрема, працівникам охорони здоров`я. Водночас, пунктом 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» збережено право на призначення пенсії за вислугу років особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788). Пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788. За приписами частини 1 статті 7 Закону № 1788 пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VІІІ. Тобто, право на пенсію за вислугу років мають працівники, зокрема, закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років у період:

- до 01.04.2015 - не менше 25 років;

- до 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців;

- до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

До стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (роботи на посадах, віднесених до вислуги років), згідно з наданими ОСОБА_1 документами, зараховано періоди роботи з 04.04.1992 по 25.02.2020.

Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно з наданими ОСОБА_1 документами становить станом на:

-01.04.2015 - 22 роки 11 місяців 28 днів;

- 01.01.2016 - 23 роки 08 місяців 28 днів;

- 11.10.2017 - 25 років 6 місяців 8 днів.

Тобто, встановлений управлінням стаж ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 - 25 років 06 місяців 08 днів не відповідає вимогам до необхідного страхового стажу встановлено пунктом «е» статті 55 Закону № 1788, а саме: з 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

Разом з тим станом на 25.02.2020 ОСОБА_1 не залишила роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років, що є порушенням частини 1 статті 7 Закону № 1788.

На виконання рішення суду від 13.11.2019 управління, враховуючи правову оцінку, викладену в судовому рішенні, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 з усіма поданими до неї документами, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, та, що станом на 11.10.2017 Попова 0 .0 . не має необхідного спеціального стажу, 02.03.2020 прийняло рішення № 52 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення управління від 02.03.2020 № 52 направлено ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання/перебування листом від 06.03.2020 № 534/03.2-31к.

Отже, 02.03.2020, 07.09.2020 управлінням на виконання рішення суду від 13.11.2019 прийнято рішення № 151 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через те, що станом на 07.09.2020 ОСОБА_1 не залишено роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років, що є порушенням частини 1 статті 7 Закону № 1788, та, що станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 має стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років - 25 років 06 місяців 08 днів замість необхідного страхового стажу, встановлено пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 - не менше 26 років 6 місяців.

На думку управління рішення суду від 13.11.2019 виконано в повному обсязі. З причин, що не залежать від волі управління пенсію за вислугою років ОСОБА_1 не призначено. За таких обставин вважає, що управління діяло відповідно вимог законодавства України та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 є громадянкою України (а.с.7-10).

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 04.04.1992 та довідки від 16.08.2019 № 67 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи в КУ «Кремінське районне територіальне медичне об`єднання» (видана на підставі наказів 1992-2019 років, Ф-П-2, тарифно - кваліфікаційної відомості, штатного розпису, обліково - платіжної відомості) вбачається, що ОСОБА_1 працювала:

- з 04.04.1992 по 30.09.1996 на посаді фельдшера для профілактичних робіт дитячого поліклінічного відділення на 1,0 ставку;

- з 01.10.1996 по 03.01.1999 на посаді сестри медичної дільничної дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 04.01.1999 по 30.09.1999 на посаді сестри медичної дільничної дитячого поліклінічного відділення на 0,85 ставки;

- з 01.10.1999 по 31.10.2004 на посаді сестри медичної кабінетної дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки;

- з 01.11.2004 по 01.03.2009 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 02.03.2009 по 01.11.2009 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 1,0 ставки;

- з 02.11.2009 по 28.01.2010 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,75 ставки;

- з 29.01.2010 по 04.03.2011 на посаді сестри медичної кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки та сестра медична з надання молочної суміші дитячого поліклінічного відділення на 0,5 ставки;

- з 05.03.2011 по 04.03.2012 на посаді сестри медичної пологового-гінекологічного кабінету на 0,5 ставки та сестри медичної неврологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки та сестрою медичною дерматовенерологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки;

- з 05.03.2012 по 31.12.2012 на посаді сестри медичної пологового-гінекологічного кабінету на 0,5 ставки та сестри медичної дерматовенерологічного кабінету дитячого поліклінічного відділення на 0,25 ставки;

- з 01.01.2013 по 30.04.2015 на посаді сестри медичної дитячої дерматовенерологічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки на 0,25 ставки та сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,5 ставки;

- з 01.05.2015 по 31.03.2016 на посаді сестри медичної дерматовенерологічного кабінету консультативно-діагностичної поліклініки на 0,25 ставки та сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,75 ставки;

- з 01.04.2016 по 14.08.2016 на посаді сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,75 ставки;

-з 15.08.2016 по 31.10.2017 на посаді сестри медичної відділення екстреної медичної допомоги на 0,5 ставки;

- з 01.11.2017 по 14.01.2018 на посаді сестри медичного відділення екстренної допомоги на 0,75 ставки;

- з 15.01.2018 на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань на 1,0 ставки (а.с.13-20).

25.09.2019 позивач звернулась до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про проведення правової оцінки наданих документів та призначення пенсії за вислугою років для подальшого звернення до суду (а.с.11,63).

Разом з заявою, під час звернення до відповідача, позивачем було надано копію трудової книжки НОМЕР_4 від 04.04.1992, копію диплому НОМЕР_2 та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи в КУ «Кремінське районне територіальне медичне об`єднання» від 16.08.2019 №67 (а.с.13,14).

Рішенням відповідача від 01.10.2019 № 4075/02-2-17к відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вищевказане рішення обґрунтовано відсутністю необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років, тому як Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VІІІ, набрав чинності 11.10.2017) внесено зміни, зокрема до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку передбачено особам, які мали вислугу років відповідної тривалості станом на 01 квітня 2015 (25 років) чи на 01 січня 2016 (25 років 06 місяців). Відповідно до частини 2-1 статті 115 Закону № 1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Станом на 01.04.2015 стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно наданих позивачем документів становить 22 роки 11 місяців 29 днів, тому на думку відповідача позивач не має право на призначення пенсії за вислугу років (а.с.12,64).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/4315/19, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 01 жовтня 2019 року № 4075/02-2-17к про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 вересня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.24-33).

25.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.65).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 з усіма поданими документами, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, та, що станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу, 02.03.2020 відповідачем прийнято рішення № 52 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.40-41).

07.09.2020 відповідачем, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/4315/20 прийнято рішення № 151, яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до частини 4 статті 114 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звільнена з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років та у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Також, в обгрунтування вказаного рішення відповідачем зазначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники, зокрема закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років у період: до 01.04.2015 - не менше 25 років; до 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців; до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.Згідно з наданими документами спеціальний стаж роботи позивача станом на 01.04.2015 складає 22 роки 11 місяців 28 днів, станом на 01 січня 2016 року - 23 роки 08 місяців 28 днів, станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 06 місяців 8 днів. Крім того, в рішенні відповідачем зауважено, що форма заяви від 25.09.2019 не відповідає вимогам Додатку 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, суд зазначає, що резолютивна частина рішення не містить такої підстави для відмови у призначенні пенсії, як то заява невідповідної форми (а.с.47-49).

Отже, рішеннями відповідача від 02.03.2020, 07.09.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки станом на момент звернення з заявою позивачем не залишено роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років, що, на думку відповідача, є порушенням частини 1 статті 7 Закону № 1788, та оскільки позивач станом на 11.10.2017 має стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, 25 років 06 місяців 08 днів, замість необхідного страхового стажу, встановлено пунктом «е» статті 55 Закону № 1788, не менше 26 років 6 місяців.

Рішення відповідача від 07.09.2020 є предметом спору в даній справі.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV. Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом статті 2 Закону № 1788-XII одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Ці пенсії встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 Закону № 1788-ХІІ).

Частиною другою статті 7 Закону № 1788-ХІІ визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Частиною першою статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55. Пунктом «е» частини першої статті 55 вказаного Закону було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) внесено зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті «е» в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років»; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим. Отже, пункт «е» у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Таким чином, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

За приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлено право на пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року № 2- р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту «а» статті 54, положення статті 55 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком.

Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених правових норм, Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213-VIII до оспорюваних положень Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної Законом № 1788-ХІІ, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788-ХІІ випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Отже, на день звернення ОСОБА_1 (25.09.2019 та 25.02.2020) до відповідача, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 становить більше 27 років. При цьому, як зазначає сам відповідач у відзиві, станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 25 років 6 місяців 8 днів (арк. спр. 56).

Відтак, суд дійшов висновку, що на момент звернення до відповідача позивач мала достатньо стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Окрім того, з урахуванням статті 72 КАС України, суд зазначає, що в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі № 360/4315/19, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020, судом встановлено, що спеціальний стаж роботи позивача становить більше 27 років, при цьому як зазначає сам відповідач, станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 25 років 6 місяців 8 днів. На підставі чого, суд дійшов висновку, що на момент звернення до відповідача позивач мав право на пенсію за вислугу років.

Разом з тим, рішення відповідача, яке було предметом розгляду вищевказаної справи, не містило такої підстави для відмови у призначенні пенсії за вислугу років, як те, що позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії працювала на посаді, яка дає право на призначені пенсії за вислугу років.

Аналізуючи доводи відповідача про те, що станом на момент звернення з заявою ОСОБА_1 не залишено роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років, що, на думку відповідача, є порушенням частини 1 статті 7 Закону № 1788, суд зазначає таке.

Верховний суд у своїй постанові від 15.09.2019 у справі № 820/1602/18 дійшов висновку, що суди залишили поза увагою необхідність з`ясування питання того, чи залишив позивач роботу на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, що є обов`язковою умовою призначення пільгової пенсії у відповідності до положень статті 7 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, така умова, як залишення позивачем роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, є обов`язковою умовою призначення пільгової пенсії у відповідності до положень статті 7 Закону № 1788-ХІІ.

Для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно як на момент звернення з заявами від 25.09.2019 та від 25.02.2020 про призначення пенсії так і на момент розгляду справи продовжує працювати на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань на 1.0 ставку, тобто на посаді, передбаченою Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (а.с.13-20).

Згідно із статтею 7 Закону України № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25листопада 2005 року № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

А отже, важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення з посад, які дають право на зарахування до спеціального стажу роботи та входять в Перелік, затверджений Постановою № 909.

Приймаючи до уваги, що позивач на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, а також на момент розгляду справи працює на посаді сестри медичного кабінету інфекційних захворювань, яка дає право на цю пенсію, то пенсія за вислугу років відповідачем не могла бути призначена.

Тобто, позивач передчасно звернулась до відповідача із вимогою призначити пенсію за вислугу років, перебуваючи при цьому на роботі, яка дає право на цю пенсію.

Отже, при зверненні до відповідача за призначенням пенсії, позивачем не додержано умови щодо залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, що виключає можливість призначення пенсії навіть при наявності необхідного стажу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем,суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про необгрунтованість основної вимоги, похідна вимога задоволенню також не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян