Справа № 360/473/21
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/473/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якій позивач, з урахуванням уточнення від 22.02.2021 просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №43 від 07 грудня 2020 року щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999;

зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 01.12.2020 він звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом №1238-31-8/5562 від 08 грудня 2020 року відповідач повідомив про прийняття рішення щодо відмови в призначенні пенсії згідно пункту 2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. За рішенням №43 від 07 грудня 2020 року відповідач вирішив відмовити у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, керуючись статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.4.7 розділу IV «Порядку подання та оформлення документів для призначення(перерахунку) пенсій від 25.11.2005 №22-1». Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.47-51), в якому зазначено, що управління заперечує проти позову з таких підстав.

01.12.2020 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (Марківський відділ) звернувся позивач з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон). До заяви були надані наступні документи: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Марківським РВ УМВС 27.12.1997; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера; трудова книжка серії НОМЕР_2 від 20.08.1983; військовий квиток серії НОМЕР_3 від 29.10.1978; свідоцтво № НОМЕР_4 щодо профтехнавчання, видане Біловодським СПТУ №5; довідка №16 від 01.10.2020 про підтвердження періодів роботи у колгоспі імені Карла Маркса та відомості про кількість вироблених трудоднів, трудову участь в колгоспному виробництві, видану Колективним сільськогосподарським підприємством (далі КСП ім. Карла Маркса); довідку про підтвердження перебування на обліку в Марківському районному центрі зайнятості № 154 від 16.11.2020; довідки про заробітну плату №№17,18,19 від 01.10.2020, видані КСП ім. Карла Маркса.

Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі змінами. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Абзацом першим цієї частини визначено, що у період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року страхового стажу необхідно не менше 27 років.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено окремий порядок зарахування до трудового стажу періоду трудової діяльності в колгоспах, а саме: при зарахуванні до трудового стажу враховується, чи перебувала особа членом колгоспу та чи виконувала встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

У трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 20.08.1983, наданій позивачем, записи №№1,3,4,5,6 про прийняття, переведення та звільнення з роботи внесені власником на підставі рішень правління колгоспу, а не на підставі наказу (розпорядження).

До трудової книжки серії НОМЕР_5 від 20.08.1983 позивач додав підтверджуючу довідку, видану КСП ім.Карла Маркса про період роботи в колгоспі імені Карла Маркса, яка підписана головою правління колгоспу та головним бухгалтером в одній особі ОСОБА_2 з кількістю відпрацьованих вихододнів та довідки про заробітну плату, видані також КСП ім. Карла Маркса, підписані керівником та головним бухгалтером в одній особі ОСОБА_2 . Але згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань відомості по КСП ім. Карла Маркса (код згідно ) відсутні.

Відповідно до даних інтегрованої комплексної інформаційної системи: підсистема ''Відомості з реєстру страхувальників" КСП ім. Карла Маркса знято з обліку з 05.10.2000. На сьогоднішній день КСП ім. Карла Маркса не працює, за адресою реєстрації не знаходиться, відповідальні за збереження документів відсутні, архіви підприємства на зберігання до комунальної установи "Трудовий архів територіальних громад Марківського району" не передавались.

Довідки, підписані "головою ліквідаційної комісії ОСОБА_2 " є неправомірно виданими, так як зазначені дані не відповідають даним підсистеми "Відомості з реєстру страхувальників". Тому до загального стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі імені Карла Маркса з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999 відповідно записів №№1,3,4,5,6 трудової книжки серії УКР № 00900576 від 20.08.1983.

Отже, загальний стаж роботи позивача з урахуванням періоду проходження військової строкової служби та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК- 5) складає 10 років 9 місяців 1 день, яких недостатньо для призначення пенсії за віком.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Згідно вз частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення статті 194 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,10).

01.12.2020 позивач звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (Марківський відділ) з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Марківським РВ УМВС 27.12.1997; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; трудову книжку серії НОМЕР_2 від 20.08.1983; військовий квиток серії НОМЕР_3 від 29.10.1978; свідоцтво № НОМЕР_4 щодо профтехнавчання, видане Біловодським СПТУ №5; довідку №16 від 01.10.2020 про підтвердження періодів роботи у колгоспі імені Карла Маркса та відомості про кількість вироблених трудоднів, трудову участь в колгоспному виробництві, видані Колективним сільськогосподарським підприємством (далі КСП ім. Карла Маркса); довідку про підтвердження перебування на обліку в Марківському районному центрі зайнятості № 154 від 16.11.2020; довідки про заробітну плату №№17,18,19 від 01.10.2020, видані КСП ім. Карла Маркса (а.с.21-28,61,62).

Листом від 08.12.2020 № 1238-31-8/5562 відповідач повідомив позивача щодо прийнятого 07.12.2020 рішення №43 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи (а.с.11-13).

В обгрунтування оскаржуваного рішення №43 від 07.12.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, відповідачем зазначено, що у трудовій книжці серії УКР № 00900576 від 20.08.1983, наданої позивачем, записи №№1,3,4,5,6 про прийняття, переведення та звільнення з роботи внесені власником на підставі рішень правління колгоспу, а не на підставі наказу (розпорядження). До трудової книжки серії НОМЕР_5 від 20.08.1983 позивач додав підтверджуючу довідку, видану КСП ім.Карла Маркса про період роботи в колгоспі імені Карла Маркса, яка підписана головою правління колгоспу та головним бухгалтером в одній особі ОСОБА_2 з кількістю відпрацьованих вихододнів та довідки про заробітну плату, видані також КСП ім. Карла Маркса, підписані керівником та головним бухгалтером в одній особі ОСОБА_2 . Але, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань відомості по КСП ім. Карла Маркса (код згідно ) відсутні. Відповідно до даних інтегрованої комплексної інформаційної системи: підсистема ''Відомості з реєстру страхувальників" КСП ім. Карла Маркса знято з обліку з 05.10.2000. На сьогоднішній день КСП ім. Карла Маркса не працює, за адресою реєстрації не знаходиться, відповідальні за збереження документів відсутні, архіви підприємства на зберігання до комунальної установи "Трудовий архів територіальних громад Марківського району" не передавались. Довідки, підписані "головою ліквідаційної комісії ОСОБА_2 " є неправомірно виданими, так як зазначені дані не відповідають даним підсистеми "Відомості з реєстру страхувальників". Тому до загального стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі імені Карла Маркса з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999 відповідно записів №№1,3,4,5,6 трудової книжки серії УКР № 00900576 від 20.08.1983. Отже, загальний стаж роботи позивача з урахуванням періоду проходження військової строкової служби та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК- 5) складає 10 років 9 місяців 1 день, яких недостатньо для призначення пенсії за віком (а.с.12,13).

Спірним питанням при розгляді справи є правомірність рішення Пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі імені Карла Маркса з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999, відповідно до записів №№1,3,4,5,6 трудової книжки серії НОМЕР_5 від 20.08.1983.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Абзацом першим цієї частини визначено, що у період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року страхового стажу необхідно не менше 27 років.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до пункту «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з абз. 1,2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз.1 п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

При розгляді даної справи спірним є питання щодо неврахування відпоідачем до страхового стажу позивача певних періодів роботи.

Разом з тим, оскаржуване рішення відповідача не містить правовових посилань щодо того, які саме норми чинного (на момент заповнення трудової книжки) законодавства порушено при заповненні трудової книжки.

З трудової книжки позивача серії УКР №0900576 від 20.08.1983 вбачається, що позивач у період з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999 працював в колгоспі імені Карла Маркса (Колективне сільгосппідприємство імені Карла Маркса), а саме:

згідно з записом №1 позивача 20.03.1978 прийнято до вказаного колгоспу на підставі рішення правління колгоспу №4 від 20.03.1978;

згідно з записом №2 з 22.04.1979 - проходив службу в рядах Радянської армії;

згідно з записом №3 з 22.04.1981 - прийнято на роботу до вказаного колгоспу на підставі рішення правління колгоспу №7 від 22.04.1981;

згідно з записом №4 з 10.12.1988 - переведено токарем до мех.майстерної бригади №2 вказаного колгоспу на підставі рішення правління колгоспу №21 від 13.12.1988;

згідно з записом №5 від 26.12.1992 коллективне сільгосппіприємство імені Карла Маркса є правонаступником колгоспа імені Карла Маркса на підставі рішення правління колгоспу №4 від 26.12.1992;

згідно з записом №6 позивача 17.08.1999 звільнено з роботи за переводом на підставі рішення правління колгоспу від 04.08.1999 №2 (а.с.14-20).

Вищевказані записи у трудовій книжці виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займані посади, реквізити відповідних рішень, на підставі яких вони внесені, мають підпис посадової особи ті відповідні печатки.

До того ж, з дослідженої копії трудової книжки вбачається, що на аркушах 18-19, а також 20-21, які містять дані за період з 1978 року по 1997 рік про вставлені колгоспом річні мінімуми трудової участі у суспільному господарстві та виконання річного мінімуму трудової участі у суспільному господарстві, відповідні записи засвідчені підписом голови колгоспу чи уповноваженої особи, проте не містять відповідної кількості відбитків печатки.

При цьому відповідачем, в оскаржуваному рішенні не надано оцінки вказаним записам.

Відповідачем зазначено, що підставою не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача є те, що у трудовій книжці позивача записи № №1,3,4,5,6 про прийняття, переведення та звільнення з роботи внесені власником на підставі рішень правління колгоспу, а не на підставі наказу (розпорядження).

З приводу наведеного суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 «Про трудові книжки колгоспників», яка набрала законної чинності 01.01.1977 року (далі - Положення № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Відповідно до пункту 5 Положення № 310 до трудової книжки колгоспника здійснюються записи про членство у колгоспі, дані про трудову участь - прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової діяльності, його виконання.

Відповідно до пункту 6 Положення № 310 усі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи у колгоспі підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 13 Положення № 310 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена головою колгоспу особа.

Аналіз вказаних вище правових норм свідчить про те, що відповідальність за правильне заповнення трудових книжок, несе спеціально уповноважена головою колгоспу особа.

Крім того, Порядок ведення трудових книжок, станом на час заповнення трудової книжки позивача, був урегульований також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка застосовувалася до прийняття Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким була затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Мінюсті України 17.08.1993 року за № 110.

Підпунктом 1.1 Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно із підпунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції №162).

Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким була затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Мінюсті України 17.08.1993 за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.2.4).

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер (п.2.27 Інструкції).

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників», від 27.04.1993 року № 301 також закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність такого недоліку у трудовій книжці, як зазначення рішення правління колгоспу, а не наказу (розпорядення) та відсутність відбитка печатки на кожному із записів, що містяться на сторінках № 18-21 трудової книжки позивача, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Судом не надається правова оцінка довідці №16 від 01.10.2020 про підтвердження періодів роботи у колгоспі імені Карла Маркса та відомостям про кількість вироблених трудоднів, трудову участь в колгоспному виробництві, а також довідкам про заробітну плату № № 17,18,19 від 01.10.2020, видані Колективним сільськогосподарським підприємством (далі КСП ім. Карла Маркса), оскільки факт роботи позивача у спірний період у колгоспі імені Карла Маркса (КСП ім. Карла Маркса) підтверджено записами його трудової книжки та у відповідача не було необхідності у застосуванні вказаних довідок для зарахування стажу за спірний період.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не надано жодної оцінки записам на сторінках 18-21 трудової книжки позивача, які містять дані за період з 1978 року по 1997 рік про вставлені колгоспом річні мінімуми трудової участі у суспільному господарстві та виконання річного мінімуму трудової участі у суспільному господарстві, з урахуванням того, що оскаржуване рішення відповідача не містить правовових посилань щодо того, які саме норми чинного (на момент заповнення трудової книжки) законодавства порушено при заповненні трудової книжки, суд дійшов до висновку, що відповідачем при винесенні спірного рішення не дотримано принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення.

При цьому, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано записи трудової книжки позивача, зокрема щодо роботи позивача за період з 20.03.1978 по 22.04.1979 та з 22.04.1981 по 17.08.1999, відповідно рішення відповідача №43 від 07.12.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.12.2020 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача спірні періоди, задоволенню не підлягають.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, обравши інший спосіб захисту прав позивача, однак судом встановлено, що даний спір виник саме через протиправне рішення відповідача, тому витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 07.12.2020 № 43 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2020 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правових висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (, вул.Центральна, 20, смт Марківка, Луганська область, 92400) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя К.Є. Петросян