Справа № 640/14457/20
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 квітня 2021 року м. Київ № 640/14457/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клименчук Н.М., розглянувши клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (надалі - Відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності, щодо не нарахування та не виплати Позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 33279,64 грн.;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 33279,64 грн.;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.12.2019 по день ухвалення судового рішення;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та не виплати Позивачу надбавки за класний чин «старший радник юстиції» за період з жовтня-грудня 2019 року у сумі 7200,00 грн.;

- зобов`язати Відповідача нарахувати і виплатити Позивачу надбавку за класний чин «старший радник юстиції» за період з жовтня-грудня 2019 року у сумі 7200,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Відповідачем 07.09.2020 подано до суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування даного клопотання Відповідачем зазначено, що Позивача звільнено у грудні 2019 року, однак з позовом ОСОБА_1 звернувся тільки у червні 2020 році, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Вирішуючи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ять вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідачем у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду зазначено, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до структури заробітної плати, тому для звернення до суду Позивач мав дотриматися місячного строку.

З матеріалів справи слідує, що наказом Генерального прокурора України від 21.12.2019 №2040ц Позивача звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 24.12.2019.

У зазначеному наказі департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України наказано провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

Позивачем у позовній заяві зазначено про те, що при здійсненні остаточного розрахунку Відповідачем не нараховано та не виплачено зокрема вихідну допомогу при звільненні.

У зв`язку із цим Позивачем направлено звернення до Відповідача, за результатом розгляду якого листом від 08.05.2020 №21-1753вих-20 Офісом Генерального прокурора повідомлено, що Позивачу не буде виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Таким чином, про порушене право Позивач дізнався 08.05.2020.

Позовну заяву Позивачем подано засобами поштового зв`язку 22.06.2020.

Суд звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 року по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин. Даний строк неодноразово продовжувався та карантин на території України триває на дату постановлення даної ухвали.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Разом з тим, відповідно до змін, внесених до Кодексу адміністративного судочинства України Законом України від 18.06.2020 №731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX. Дата набрання законної сили вказаного Закону - 17.07.2020.

Отже, процесуальні строки, які продовжувались на час дії карантину, відповідно до наведених положень, закінчились 06.08.2020.

Як зазначено вище, Позивач про порушене право дізнався 08.05.2020 та 22.06.2020 подав до суду позовну заяву. В цей період діяли норми Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено поновлення строків позовної давності.

Таким чином, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску Позивачем строку звернення до суду, які спричинені введенням карантину на території України.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лиш фактичним, але й реальним.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Іліан проти Туреччини» -оголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском -строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В рішенні ЄСПЛ від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 вказано, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист.

Окрім цього, у рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.98 Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням Позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки строк звернення до суду пропущено у зв`язку із введенням карантину на території України та такі строки підлягають поновленню на підставі положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись положеннями статей 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Н.М. Клименчук