Справа № 320/8260/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Панова Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Справа № 320/8260/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Матвієнка М.Е.,

представника відповідача Гаврюшенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до комунального закладу Київської обласної ради

«Київське обласне бюро судово-медичної експертизи»

про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу № 16-АД від 15.03.2018 «Про порядок прийому у підрозділи бюро об`єктів експертного дослідження та затвердження відповідних форм медичної документації».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що поняття «експертизи» та «експертного дослідження», за результатами яких оформлюється документ «висновок експерта» та «висновок експертного дослідження» є різними категоріями і висновок експертного дослідження, який визначений у наказі № 16-АД від 15.03.2018 «Про порядок прийому у підрозділи бюро об`єктів експертного дослідження та затвердження відповідних форм медичної документації» не суперечить приписам законодавства.

При цьому, суд зазначив, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів оскаржуваним наказом, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявами про проведення експертизи, у відношенні нього відсутні кримінальні провадження, у межах яких відповідачем проводяться експертні дослідження чи експертиза.

Разом з тим, суд вказав, цей адміністративний позов спрямований на захист прав на майбутнє.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що відповідачем не було доведено правомірності прийняття наказу № 16-АД від 15.03.2018, не обґрунтовано використання категорії «висновку експертного дослідження» замість «висновку експерта» і що посадовими особами КЗ КОР «КОБ СМЕ» затверджено документ, який не передбачений законодавством і застосовується у спосіб, що також законодавчо не визначений.

Водночас, апелянт вважає, що судом першої інстанції було протиправно залишено без задоволення його клопотання про витребування доказів, а саме журналів реєстрації лабораторних експертиз, в яких вказано номер кримінального провадження та назву документа, підсумовуючого виконання експертизи.

При цьому, позивач наполягає на порушенні його прав та інтересів спірним наказом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення його позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, у своєму відзиві відповідач зазначає, що оспорюваний наказ жодним чином не стосується виконання судово-медичних експертиз та складання висновку експерта і що позивач ототожнює поняття «експертне дослідження» та «судово-медична експертиза», які є різними.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач до теперішнього часу жодного разу не звертався до нього з приводу вказаного і питання, відповідних медичних експертиз відносно нього не призначалося і що його права не були порушені.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 витребувано у сторін додаткові докази, продовжено строк розгляду справи та оголошено перерву в судовому засіданні до 06.04.2021.

29.03.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли витребувані в нього докази.

30.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли витребувані в нього письмові пояснення, в яких він в обґрунтування порушення його прав, на захист яких він звернувся до суду з позовом у цій справі, зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інвалідом 1-ї групи, що група інвалідності йому встановлена безстроково, що виконання вимог законодавства про медичне забезпечення осіб, які мають такий правовий статус, покладається на систему охорони населення України, яка перебуває в катастрофічному стані і негативні наслідки для здоров`я пацієнта може встановити лише судово-медична експертиза, але внаслідок прийняття відповідачем спірного наказу отримати документ, який відповідатиме вимогам законодавства та який можна бути використати в суді, виявляється неможливим.

З цих підстав, на переконання апелянта, якщо він звернеться до правоохоронних органів або до суду за захистом своїх порушених прав з боку медичних працівників, він не зможе отримати рішення суду, яким буде відновлено його права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Комунальний заклад Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» (ідентифікаційний код 02125734) є закладом охорони здоров`я призначеним для проведення судово-медичної експертизи, та є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області.

Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», який наявний у матеріалах справи, основною метою діяльності Бюро є проведення судово-медичних експертиз, досліджень що призначаються особою, яка проводить дізнання, органами попереднього слідства чи судом з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, надання всебічної допомоги організаціям охорони здоров`я з метою покращення якості лікувально-діагностичної роботи.

Пунктом 2.2. Статуту визначено, що предметом діяльності Бюро є:

2.2.1. забезпечення та проведення судово-медичних досліджень, експертиз трупів у випадках насильницької смерті або при підозрі на застосування насильства, а також за іншими обставинами, що обумовлюють необхідність проведення такого дослідження, експертизи для вирішення питань, постановлених органами дізнання, попереднього слідства, судом;

2.2.2. забезпечення та проведення судово-медичної експертизи (дослідження) потерпілих, звинувачених та інших осіб для визначення характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, з приводу статевих злочинів та вирішення питань іншого характеру, поставлених органами дізнання, попереднього слідства, судом;

2.2.3. забезпечення та проведення судово-медичної експертизи (дослідження) речових доказів;

2.2.4. забезпечення участі судово-медичних експертів у судових засіданнях, а також фахівців у галузі судової медицини при проведенні невідкладних та інших слідчих дій;

2.2.5. забезпечення та проведення судово-медичної експертизи (дослідження) за матеріалами кримінальних та цивільних справ;

2.2.6. підвищення якості експертиз шляхом впровадження в судово- медичну практику нових методів дослідження, що затверджуються Міністерством охорони здоров`я України, та постійним удосконаленням діяльності судово-медичних експертів;

2.2.7. систематичне інформування керівників установ охорони здоров`я про всі дефекти та недоліки у наданні медичної допомоги населенню, що були виявлені при проведенні судово-медичних експертиз та досліджень;

2.2.8. забезпечення участі судово-медичних експертів у клінічних та клініко-анатомічних конференціях;

2.2.9. негайне повідомлення відповідних служб охорони здоров`я про випадки гострозаразних, у тому числі особливо небезпечних захворювань, що були виявлені;

2.2.10. узагальнення та аналіз судово-медичного матеріалу з метою проведення органами охорони здоров`я заходів, щодо профілактики виробничого, вуличного та побутового травматизму, отруєнь, алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, раптової смерті та інших питань, що можуть сприяти поліпшенню медичного обслуговування населення;

2.2.11. надання платних послуг населенню Київської області, іногороднім, іноземним громадянам та іншим особам, згідно чинного законодавства;

2.2.12 надання послуг підприємствам, установам, організаціям та їх працівникам згідно з укладеними угодами;

2.2.13. підготовка та підвищення кваліфікації лікарів та середнього медичного персоналу Бюро, а також атестація середнього медичного персоналу;

2.2.14. придбання нового обладнання, засобів медичного призначення;

2.2.15. здійснення, згідно з чинним законодавством, зовнішньоекономічної діяльності;

2.2.16. надання маркетингових, консультативних, інформаційних та інших послуг;

2.2.17. здійснення господарської діяльності у порядку, визначеному чинним законодавством;

2.2.18. інша, не заборонена законодавством діяльність.

15.03.2018 виконуючим обов`язки начальника бюро Розовик І.В. підписано наказ № 16-АД від 15.03.2018 «Про порядок прийому у підрозділи бюро об`єктів експертного дослідження та затвердження відповідних форм медичної документації оформлено», відповідно до якого, у зв`язку зі вступом в дію з 15.03.2018 року змін статей Кримінального процесуального Кодексу України, що передбачено Законом України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», керуючись пунктом 6 частини 1 статті 13 Закону України «Про судову експертизу», та враховуючи відсутність будь-якої організаційно-методичної інформації від судово-медичної установи, яка належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України, наказано:

1. З 16.03.2018 року 00:00 годин в структурних підрозділах бюро приймати об`єкти експертного дослідження для проведення судово-медичної експертизи на стадії досудового розслідування лише на підставі Ухвали слідчого-судді.

2. З 16.03.2018 року 00:00 годин у випадках звернення до структурних під розділів бюро юридичних або фізичних осіб щодо проведення судово-медичного дослідження (обстеження), приймати об`єкти експертного дослідження для про ведення судово-медичного дослідження (обстеження), за результатами якого складати «Висновок експертного дослідження».

2.1. У випадку звернення до структурних підрозділів бюро представників правоохоронних органів щодо проведення судово-медичного дослідження (обстеження), приймати об`єкти експертного дослідження для проведення судово- медичного дослідження (обстеження) за умови зазначення в документі (на підставі якого буде проведене дослідження (обстеження) чіткої дати та часу його складання.

3. З 15.03.2018 року 00:00 годин в лабораторних структурних підрозділах бюро приймати об`єкти експертного дослідження, які скеровані на підставі «На правлення» (форми медичної документації №№ 178/о та 180/о, що затверджені Наказом МОЗ України № 197 від 05.08.1999 року) з 15.03.2018 року з нелабораторних структурних підрозділів для проведення судово-медичного дослідження, за результатами якого складати «Висновок експертного дослідження».

4. Затвердити наступні форми медичної документації, що використовуються в структурних підрозділах бюро: форма № № 1-3 - «Висновок експертного дослідження» - додається; форми № № 4,5 - «Повідомлення» - додаються.

5. Зміст, структура та вимоги до «Висновку експертного дослідження» такі ж, як до складання «Висновку експерта», за виключенням:

5.1. Перша сторінка не повинна містити посилання на права, обов`язки та відповідальність експерта;

5.2. На першій сторінці фахівець з судово-медичної спеціальності не ставить свій підпис;

5.3. Науково обґрунтована думка фахівця формується у Висновках. Дослідна частина та Висновки підписуються фахівцем і засвідчуються печаткою структурного підрозділу.

6.Використовувати дані форми медичної документації в усіх структурних підрозділах бюро, у лабораторних підрозділах використовувати лише форму № 1.

7. Заповнення форми № 4 здійснюється керівниками структурних підрозділів на підставі лікарського свідоцтва про смерть (форми медичної документації №№ 1 Об/о та 106-2/о, що затверджені Наказом МОЗ України № 545 від 08.08.2006 року) та одразу ж скеровується начальнику слідчого відділу відповідного районного відділення поліції ГУНП в Київській області.

8. Заповнення форми № 5 здійснюється завідувачем відділу судово- медичної експертизи потерпілих, звинувачених та інших осіб та скеровується після закінчення дослідження начальнику слідчого відділу відповідного районного відділення поліції ГУНП в Київській області.

9. Наказ довести до відома лікарів судово-медичних експертів та експертів судових, керівникам структурних підрозділів - під розпис.

10. Наказ із додатками розіслати електронною поштою у всі підрозділи бюро до 15-00 15.03.2018.

11.Контроль за виконанням даного наказу покласти на керівників структурних підрозділів бюро.

Додатками до вказаного Наказу є Висновок експертного дослідження та повідомлення.

Вважаючи такий наказ незаконним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про судовому медичну експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII (далі - Закон № 4038-ХІІ), Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 (далі - Інструкція № 6), наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.08.1999 № 197 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в закладах охорони здоров`я» (далі - Наказ № 197), Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 4038-XII визначено правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Статтею 1 Закону № 4038-ХІІ передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 2 Закону № 4038-ХІІ).

Статтею 7 Закону № 4038-ХІІ визначено суб`єктів судово-експертної діяльності. Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Статтею 7-1 Закону № 4038-ХІІ визначено підстави проведення судової експертизи (обстеження і дослідження).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Підставою для отримання висновку спеціаліста при з`ясуванні обставин вчинення кримінального проступку є запит службової особи підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, уповноваженої особи іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків.

Пунктом 6 частини першої статті 13 Закону № 4038-ХІІ незалежно від виду судочинства судовий експерт має право: проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом.

Згідно з п. 1.1 Інструкції № 6 судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду.

Судово-медична експертиза виконується згідно з Законом України "Про судову експертизу", процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, міжнародними договорами та угодами про взаємну правову допомогу і співробітництво, що регулюють правовідносини у сфері судово-експертної діяльності, даною Інструкцією та нормативними документами, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 р.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції № 6 результати судово-медичної експертизи оформлюються документом, який має назву висновок експерта. Структура цього документа визначається правилами проведення окремих видів експертиз, що затверджені наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 р.

Виконання окремих видів судово-медичних експертиз регулюється наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби в Україні».

Наказом МОЗ України № 197 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в закладах охорони здоров`я» затверджено форми облікової статистичної документації, що використовуються в закладах охорони здоров`я, серед яких зокрема затверджено форму №170/о - «Висновок експерта»; форма №172/о - «Висновок експерта (експертиза в судовому засіданні)»; форму №188/о - «Висновок експерта (експертиза за матеріалами справи)».

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 53/5 призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Пунктом 1.3. Інструкції № 53/5 обумовлено, що відповідно до чинного законодавства для юридичних і фізичних осіб на договірних засадах експертами проводяться експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи.

Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта (п. 1.4 Інструкції № 53/5).

Відповідно до п. 1.7. Інструкції № 53/5 експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України "Про судову експертизу".

Підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Результати проведення експертизи викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

Результати проведення експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експертного дослідження.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством визначено поняття «експертизи» та «експертного дослідження», за результатами яких оформлюється документ «висновок експерта» та «висновок експертного дослідження». Зазначені поняття є різними категоріями, які передбачені чинним законодавством.

Тож, доводи апелянта, які також були ним наведені в його позові в цій справі, про те, що висновок експертного дослідження, який визначений у наказі в.о Начальника бюро Розовика І.В. № 16-АД від 15.03.2018 «Про порядок прийому у підрозділи бюро об`єктів експертного дослідження та затвердження відповідних форм медичної документації» суперечить приписам законодавства є необґрунтованими.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтом не було надано жодних доказів, які підтверджували застосування безпосередньо до нього зазначеного наказу і порушення тим самим його індивідуально виражених прав або охоронюваних законом інтересів станом на час звернення до суду з цим позовом.

Водночас, доводи апелянта про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інвалідом 1-ї групи, що група інвалідності йому встановлена безстроково, що виконання вимог законодавства про медичне забезпечення осіб, які мають такий правовий статус, покладається на систему охорони населення України, яка перебуває в катастрофічному стані і негативні наслідки для здоров`я пацієнта може встановити лише судово-медична експертиза, але внаслідок прийняття відповідачем спірного наказу отримати документ, який відповідатиме вимогам законодавства та який можна бути використати в суді, виявляється неможливим, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи засновуються на припущеннях щодо ймовірного порушення прав позивача у майбутньому.

З аналогічних підстав апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта про те, що якщо він у майбутньому (колись) звернеться до правоохоронних органів або до суду за захистом своїх порушених прав з боку медичних працівників, він не зможе отримати рішення суду, яким буде відновлено його права.

Разом з тим, у контексті аналізу таких доводів судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 2, 242 КАС України, судовому захисту підлягають порушені права та/або охоронювані законом інтереси особи, КАС України не передбачено можливості захисту прав на майбутнє і, крім того, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тому в жодному випадку не може засновуватися на припущеннях.

Отже, подання позову повинно бути націлено на відновлення вже порушених прав, має стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Водночас, саме по собі припущення про порушення вимог закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання його протиправним, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.

Таким чином, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

Крім того, у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, право на захист належить особі, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Також суд враховує усталену практику ЄСПЛ (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден проти Сполученого Королівства» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]), згідно з якою, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та його розгляду в суді першої інстанції наказ від 15.03.2018 № 16-АД, який ним оспорюється, жодного разу до нього не застосовувався, позивач не звертався до відповідача з приводу проведення експертного дослідження, експертизи, він не є учасником кримінального провадження та/або судового спору, у межах якого відповідачем здійснюється експертне дослідження або експертиза, і, як вказано вище, наведеними ними доводами не підтверджується порушення його індивідуальних існуючих прав таким наказом.

Перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 квітня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк