Справа № 200/8564/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року справа №200/8564/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 200/8564/20-а (головуючий І інстанції Голуб В.А.), складене у повному обсязі 21 грудня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду 16 вересня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо невиплати середнього заробітку за час простою, який виник не з вини працівника, за період з 02 вересня 2014 року по 01 вересня 2020 року протиправними,

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час простою, який виник не з вини працівника, за період з 02 вересня 2014 року по 01 вересня 2020 року, який становить 250 128, 06 грн. (а.с. 1-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 108-111).

ОСОБА_1 , не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що з вересня 2014 року відповідач перестав нараховувати та виплачувати позивачці заробітну плату, пояснюючи це тим, що після ухвалення рішення про зміну підсудності робота суду відновлена не була, суд не функціонує, його співробітники не виконують своїх посадових обов`язків. Водночас, ОСОБА_1 не погоджується із невиплатою їй заробітної плати, оскільки на території розташування Авдіївського міського суду Донецької області було розпочато антитерористичну операцію, робота суду була припинена на підставі розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 Про визначення територіальної підсудності справ, тому на підставі наказу ОСОБА_2 припинення роботи суду є простоєм, що виник не з вини працівників суду та зумовлений загрозою їх життю та здоров`ю.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив всі обставини по справі (а.с. 120-122).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

18 березня 2021 року до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта громадянки України серії НОМЕР_2 (а.с.12-17).

З 09 лютого 1993 року позивач працює в Авдіївському міському суді Донецької області на посаді судового розпорядника, а з 02 липня 1996 року обіймає посаду старшого секретаря суду, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 від 18 лютого 1982 року (а.с. 5-11).

Наказом голови Авдіївського міського суду Донецької області № 21-1 від 09 липня 2014 року «Про призупинення роботи суду під час проведення антитерористичної операції на території Донецької області» визначено, що у випадках виникнення загрози життю і здоров`ю суддів та працівників апарату Авдіївського міського суду Донецької області призупинити роботу суду на підставі відповідного розпорядження та визнати цей простій суду таким, що виник не з вини працівників суду та зумовлений загрозою їх життю та здоров`ю (а.с.18).

Виконуючий обов`язки начальника управління Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області 01 червня 2020 року у відповіді № 05-1150/20-вих на запит позивачки про надання інформації від 25 травня 2020 року (а.с. 24) повідомив, що робота Авдіївського міського суду Донецькій області була припинена на підставі розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 Про визначення територіальної підсудності справ. Після ухвалення рішення про зміну підсудності робота суду відновлена не була, суд дотепер не функціонує, його співробітники не виконують своїх посадових обов`язків, їм не нараховується і не виплачується заробітна плата. Заробітна плата за фактично відпрацьований час на посаді старшого секретаря суду за період з січня по серпень 2014 року включно була виплачена позивачці у повному обсязі (а.с.25).

Позивач не погоджується з тим, що у період з вересня 2014 року по вересень 2020 року відповідачем їй не виплачений середній заробіток за час простою, а тому звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в умовах відсутності безпосереднього роботодавця позивача, а також можливості підтвердження ним фактів про роботу або простій суду та здійснення ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків відповідно до трудового договору, в період проведення на території м. Авдіївка антитерористичної операції, у відповідача не було правових підстав для нарахування і виплати позивачу ані заробітної плати, та середнього заробітку за час простою.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновоксуду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Абзацом 23 статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-ІV встановлено, що режим у районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» боротьба з тероризмом ґрунтується на принципах, зокрема: законності та неухильного додержання прав і свобод людини і громадянина; комплексного використання з цією метою правових, політичних, соціально-економічних, інформаційно-пропагандистських та інших можливостей; пріоритетності попереджувальних заходів; пріоритетності захисту життя і прав осіб, які наражаються на небезпеку внаслідок терористичної діяльності.

Згідно статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Частиною 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно пункту 3 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на підставі подань ДСА України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 1 вересня 2014 року), розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 27/0/38-14 визначено територіальну підсудність справ Авдіївського міського суду Донецької області за Добропільським міськрайонним судом Донецької області.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та від 2 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України (далі - розпорядження № 1053-р, 1275-р відповідно) затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Авдіївка, де територіально розташований Авдіївський міський суд Донецької області.

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінет Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення м. Авдіївка належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення

Згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року №18/0/38-16 розгляд справ, підсудних Авдіївському міському суду Донецької області, здійснюється Селидівським міським судом Донецької області.

Відповідно до частини першої статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"( в редакції чинній на момент спірних правовідносин), організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду.

Враховуючи, що позивач не переведений, не прикріплений та не зарахований до будь якого суду, розміщеного на території, підконтрольній українській владі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для виплати їй заробітної плати за період з вересня 2014 по вересень 2020 року.

Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України "Про оплату праці" та Кодекс законів про працю України.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків).

Таким чином, питання виплати заробітної плати безпосередньо пов`язане з фактичним виконанням працівником своїх обов`язків, тобто за виконану ним роботу.

Оскільки позивач у спірний період фактично не працювала, тобто не виконувала свої обов`язки, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до Рішення Ради Суддів України від 23 грудня 2014 року № 76, у позивача була можливість перевестися/прикріпитися до іншого суду, розміщеного на території, підконтрольній українській владі, проте позивач не надала жодного доказу чи будь-якої інформації щодо його переведення до іншого суду, або ж тимчасового прикріплення до апаратів судів, розміщених на території, підконтрольній українській владі.

Слід зауважити, що Рада суддів України зобов`язала Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату заробітної плати працівникам апаратів судів, які зараховані до апаратів судів, розміщених на території, підконтрольній українській владі за період, протягом якого такі працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувалися на тимчасово неконтрольованій території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату суду зараховано на підставі довідок, виданих територіальними управліннями Державної судової адміністрації України в Донецькій та Луганській областях, але не більше ніж за чотири місяці (абзац третій пункту 4 рішення Ради суддів України від 23 грудня 2014 року №76).

Слід зазначити, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» банками України призупинено здійснення усіх видів фінансових операції у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Листом Державної казначейської служби України від 13 жовтня 2014 року №14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства» повідомлено, що згідно ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-ІV, постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року №466 «Про призупинення здійснення фінансових операції», доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень Кабінету Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, а також банки України, небанківські установи та національний оператор поштового зв`язку, які є учасниками платіжних систем, призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території. Державна казначейська служба України застерігає розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюються українською владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями.

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності з боку відповідача - суб`єкту владних повноважень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 200/8564/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 200/8564/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 05 квітня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв