Справа № 440/425/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/425/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

21 січня 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області (далі-відповідач-1, Оржицький РС) про зобов`язання Оржицького районного сектору УДМС України в Полтавській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки (на паперових носіях).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 11.08.2020 він подав заяву до Оржицького районного сектору УДМС України в Полтавській області про вклеювання фотокартки до паспорту громадянина України у формі книжечки по досягненню 25-річного віку, однак, отримав відповідь про відмову у вклеюванні фотокартки до паспорту у формі книжечки, яка мотивована пропуском позивачем тридцятиденного строку для надання документів для здійснення вклеювання фотокартки у паспорт. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки обмеження щодо вклеювання нових фотокарток до паспорта громадянина України зразка 1994 року порушує його основоположні конституційні права як громадянина України. На думку позивача, будь-які питання щодо обов`язковості або примушення отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки є втручанням до приватного та сімейного життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, позивач вимушений звертатися до суду за отриманням судового рішення для реалізації своїх прав на залишення паспорту у формі книжечки зразка 1994 року.

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

Відповідач-1 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

09.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.19-23/, у якому УДМС в Полтавській області (відповідач-2) заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач зобов`язаний був звернутися за вклеюванням фотокартки протягом місяця з дня досягнення ним 25-річного віку, натомість, звернувся із заявою про вклеювання фотокартки 12.08.2020, тобто після спливу 30-денного строку. Позивач жодних доказів на підтвердження поважності пропуску відповідного строку не надав. ОСОБА_1 за отриманням паспорта громадянина України у формі книжечки із заявою встановленої форми не звертався, рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року не надав. Відповідач вважає, що не порушив права та законні інтереси ОСОБА_1 та не створив перешкод у реалізації права на отримання паспорта громадянина України/або вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки по досягненню певного віку. Також, відповідач зазначив, що спірний лист про відмову не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а тому не може бути визнано протиправним рішенням щодо відмови в наданні адміністративної послуги. З огляду на викладене, відповідач-2 вважав, що Оржицьким РС під час розгляду заяви ОСОБА_1 про вклеювання фотокартки повністю дотримано вимог законодавства.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі як другого відповідача - Управління Державної міграційної служби в Полтавській області (далі-відповідач-2, УДМС в Полтавській області).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг 25-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами у справі та підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 , що виданий 25.06.2009 Оржицьким РВ ГУМВС України в Полтавській області /а.с.5/.

12.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області із заявою від 12.08.2020 (вх. №896/5334-20), в якій просив здійснити вклеювання фотокартки в його паспорт. До заяви додав свідоцтво про народження, 2 фотокартки розміром 35х45 мм, паспорт громадянина України зразка 1994 року /а.с.7-8, 24-25/.

Листом №5334-748/5334-20 від 14.08.2020 Оржицький районний сектор управління Державної міграційної служби в Полтавській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 щодо вклеювання фотокартки при досягненні 25-річного віку до паспорта громадянина України у формі книжечки, повідомив позивача про відсутність підстав для вклеювання в паспорт громадянина України зразка 1994 року додаткової фотокартки при досягненні 25-річного віку з огляду на відсутність відповідного рішення суду. При цьому на листі міститься відмітка, що ОСОБА_1 паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та 2 фотокартки отримав /а.с. 26/.

ОСОБА_1 , вважаючи дії Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області щодо не вклеюванню до його паспорта нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25-ти років, протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 3 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За приписами частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2020 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до другої та третьої частин статті 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним .

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус .

Відповідно до підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до положень частин 1, 2, 4, 5 статті 14 Закону № 5492-VI визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до положень Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №302 (у редакції, викладеній згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302, обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Відповідно до пункту 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

У свою чергу, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 1, 5-6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Поряд із тим, за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII, Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою від 26 жовтня 2016 року №745 уряд вніс відповідні зміни до Постанови №302. Постанова № 745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з цієї дати визначено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

Положення про паспорт громадянина України затверджено постановою Верховною Радою України від 26.06.1993 №2503-ХІІ на виконання вимог статті 5 Закону України від 8 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (який втратив чинність згідно із Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ "Про громадянство України").

На підставі Положення про паспорт громадянина України (у редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року №3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України постановою від 4 червня 1994 року №353 (далі - Постанова № 353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Цю постанову з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185 "Деякі питання виконання Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визнано такою, що втратила чинність.

Проте, постановою від 12 червня 2013 року №415 уряд зупинив дію постанови від 13 березня 2013 року №185, відновивши дію Постанови № 353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

За змістом пунктів 3, 7, 8, 12, 15, 18 Положення про паспорт громадянина України бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру. Для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування .

Водночас, пунктом 3 Постанови №302 встановлено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі Порядок №456).

Пунктом 1 Розділу І Порядку №456 встановлено, що цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку №456, паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 Розділу V Порядку №456, третя і п`ята сторінки паспорта передбачені для вклеювання в паспорт додаткових фотокарток при досягненні особою віку 25 або 45 років.

Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток. Наявність підстав для вклеювання фотокартки при досягненні особою відповідного віку та подана заявником інформація перевіряються уповноваженою особою територіального підрозділу ДМС, яка за своїми службовими обов`язками відповідає за оформлення та видачу паспорта, за даними відомчої інформаційної системи ДМС, Книгою обліку та з урахуванням вимог пунктів 4 та 5 розділу VI цього Тимчасового порядку.

Пунктами 4 та 5 Розділу V Порядку №456 передбачено, що вклеювання до паспорта фотокартки при досягненні особою віку 25 і 45 років здійснюється у строки, встановлені законодавством. Рішення про вклеювання фотокартки до паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених вище норм свідчить, що громадянин України у разі порушення ним встановленого місячного строку звернення до уповноваженого органу щодо вклеювання до паспорта зразка 1994 року нової фотокартки має два альтернативних способи поведінки: 1) обмін паспорта зразка 1994 року на паспорт у формі картки, що містить безконтактний електронний носій; 2) подання документів щодо вклеювання фотокартки до паспорту громадянина України зразка 1994 року із судовим рішенням, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Отже, в будь-якому випадку особа, яка через власні переконання бажає залишити за собою право бути документованою паспортом зразка 1994 року змушена звертатися до суду із зобов`язанням Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Як встановлено судом, 12.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області із заявою від 12.08.2020 (вх. №896/5334-20), в якій просив здійснити вклеювання фотокартки в його паспорт. До заяви додав свідоцтво про народження, 2 фотокартки розміром 35х45 мм, паспорт громадянина України зразка 1994 року /а.с.7-8, 24-25/.

Листом №5334-748/5334-20 від 14.08.2020 Оржицький районний сектор управління Державної міграційної служби в Полтавській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 щодо вклеювання фотокартки при досягненні 25-річного віку до паспорта громадянина України у формі книжечки, повідомив позивача про відсутність підстав для вклеювання в паспорт громадянина України зразка 1994 року додаткової фотокартки при досягненні 25-річного віку з огляду на відсутність відповідного рішення суду. При цьому на листі міститься відмітка, що ОСОБА_1 паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та 2 фотокартки отримав /а.с. 26/.

Суд бере до уваги, що за вимогами пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року № 456, пунктом 2 Порядку №456, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особою після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. При цьому позивач до заяви не додав рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, що не заперечується сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-1, повідомивши позивача листом №5334-748/5334-20 від 14.08.2020 про відсутність правових підстав для вклеювання у паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року фотокартки по досягненню 25-річного віку, за відсутності відповідного рішення суду, діяв відповідно до пункту 2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року № 456.

Водночас суд бере до уваги, що статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17.

Суд акцентує увагу, що відсутність у позивача дійсного паспортного документу суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних").

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушування людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Такий підхід відповідача не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №420/270/19, від 15 січня 2020 року у справі № 620/1043/19 та від 31 січня 2020 року у справі № 200/6627/19-а.

При вирішення питання щодо обрання належного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне врахувати рішення Європейського Суду з прав людини по справах «Чахал проти Об`єднаного Королівства», «Пономарьов проти України», «Кудла проти Польщі», у яких суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд враховує, що звернення позивача із цим позовом до суду є необхідним для реалізації права бути документованим паспортом зразка 1994 року, оскільки іншої можливості вклеювання фотокартки до паспорту зразка 1994 року, законодавством не передбачено.

Водночас рішення суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, обов`язковість якого визначена Порядком №456 та рішення суду про зобов`язання органу Державної міграційної служби вклеїти фотокартку до паспорту зразка 1994 року (вимоги, заявлені у цій справі), за своєю суттю є однаковими, оскільки направлені на досягнення однієї мети - бути документованим паспортом зразка 1994 року.

Суд погоджується із доводами відповідача про пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 25-річного віку і це є порушенням вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку № 302. В той же час це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.

Подібний правовий висновок викладено у постанові ВС від 07.10.2020 у справі № 520/12075/19.

Отже, законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

При цьому суд враховує, що Оржицький районний сектор управління Державної міграційної служби в Полтавській області є відокремленим підрозділом УДМС в Полтавській області та здійснює публічно-владні повноваження у сфері оформлення та видачі паспортів громадянина України від його імені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача, є саме зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області вклеїти до паспорта громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого 25.06.2009 Оржицьким РВ ГУМВС України в Полтавській області, нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25-ти років.

При цьому підстави для задоволення вимог про зобов`язання Оржицького районного сектору УДМС України в Полтавській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки (на паперових носіях) відсутні, оскільки позивач має оформлений та виданий у встановленому порядку паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу).

Судом встановлено, що позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 19.01.2021 /а.с.10/.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе покласти на УДМС в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області (вул. Незалежності,14, смт. Оржиця, Полтавська область, 37700), Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 63, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 37829297) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служи України в Полтавській області в особі Оржицького районного сектору управління Державної міграційної служби в Полтавській області вклеїти до паспорта громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого 25.06.2009 Оржицьким РВ ГУМВС України в Полтавській області, нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25-ти років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн 00 коп (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол