Справа № 520/19465/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 р. № 520/19465/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у переведенні на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" №889, що оформлено рішенням № 7303 від 17.12.2020 року;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , 25.03.1955 року до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.06.2005р. по 25.03.2015р. та з 26.03.2015р. по 10.12.2020р.;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за Законом України "Про державну службу" №889 з 15.12.2020 року відповідно до довідок Краснопавлівської селищної ради № 88/02-28 від 15.12.2020 року та № 89/02-28 від 15.12.2020 року та провести виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення №7303 від 17.12.2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" №889 є необґрунтованим та неправомірним, оскільки порушує право позивача на вільне володіння своїм майном у вигляді пенсії.

Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надав через канцелярію суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав вимоги та доводи заявленого позову.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 15 грудня 2020 року звернулась з заявою до відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за переходом на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" №880.

Рішенням №7303 від 17.12.2020 року відділ перерахунків пенсій №3 управління пенсійною забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовили позивачу в переведенні на пенсію згідно з Законом України" Про державну службу".

Мотивуючи свою відмову відповідач зазначив, що Закон України" Про державну службу" не передбачає регламентацію правового статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, а відтак, періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування до 10-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховується.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернулась за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

За нормами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно до частин 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - жінки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які па день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад і державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної, Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, що до осіб, зазначених у п.10 та п.12 розділу XI Закону № 889-VIII законодавець з 1 травня 2016 року відновив дію ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Однак, відновлення дії ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ можливе за певних умов, а саме право на призначення пенсії за вказаною статтею мають державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, виходячи зі змісту наведеної норми закону до 20-річного стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, незалежно від місця роботи під час досягнення пенсійного віку, зараховуються періоди роботи на посадах, віднесених статтею 25 Закону України "Про державну службу" до відповідних категорій посад державних службовців.

Згідно частини 3 статті 25 Закону України "Про державну службу" віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Судом з копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 встановлено, що остання з 16.03.2004 прийнята на посаду працівника з благоустрою до Краснопавлівської селищної ради.

З 01.06.2005 ОСОБА_1 переведена спеціалістом II категорії з соціальних питань Краснопавлівської селищної ради та склала присягу посадової особи місцевого самоврядування з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

З 01.02.2008 позивачу присвоєна І категорія спеціаліста з соціальних питань.

25 березня 2015 року позивача звільнено з посади спеціаліста І категорії з соціальних питань, в досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

26 березня 2015 року позивача прийнято на посаду соціального працівника за контрактом.

12 листопада 2015 року позивач переведена на виборчу посад, в зв`язку з обранням селищним головою Краснопавлівської селищної ради, склала присягу посадової особи місцевого самоврядування, встановлено 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

З 10 грудня 2020 року припинено повноваження позивача як голови Краснопавлівської селищної ради.

Суд, зазначає, що Закон України "Про державну службу" 889-VІІІ від 10.12.2015 року не передбачає регламентацію правового статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, зокрема абз. 11 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну службу" зазначено, що дія даного нормативно - правового акту не розповсюджується на депутатів місцевих рад, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Системно аналізуючи вище вказані норми права, суд доходить висновку про правомірність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення № 7303 від 17.12.2020 року, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", з підстав не зарахування періоду роботи в органах місцевого самоврядування.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.