Справа № 953/1068/21
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/1068/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С,А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Іващенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу №953/1068/21 за позовом ОСОБА_1 до Назаренка Миколи Анатолійовича інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, відповідно до якого просить постанову про накладення адміністратвиного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №484318 відповідача від 17.01.2021, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП України скасувати, а справу про адміністратвине правопорушення щодо позивача закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що 17.01.2021 відносно нього працівником поліції, інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП Назаренко М.А. було винесено постанову серія ДП18 №484318 про притягнення ОСОБА_1 адміністратвиної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП.

Із винесеною постановою позивач не згоден, вказує на те, що інспектором патрульної поліції було неправомірно використано інформацію з митних баз даних, яка містить інформацію з обмеженим доступом, а співробітники Національної поліції не мають доступу до митних баз даних, крім того відсутній встановлений законодавством порядок використання митної бази співробітниками поліції та відсутній порядок захисту вказаної інформації під час такого використання співробітниками поліції.

Також позивач посилається на те, що в грудні 2019 року був підписаний меморандум між громадською організацією «Авто Євро Сила» і міністром МВС про непритягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації до прийняття Закону про доступне розмитнення, тому позивач розраховував на виконання вказаного меморандуму.

Зазначив, що в діях співробітників Національної поліції має місце порушення норм Конституції України, порушення рівності конституційних прав громадян, рівності громадян перед законом та безпосередньо конституціїних прав ОСОБА_1 , оскільки, як вказує позивач, постанови про притягнення водіїв автомобілів на іноземній реєстрації, в тому числі і позивача, до адміністратвиної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП виносяться поліцейськими виключно в Харківській області.

ОСОБА_1 також вказує на порушення інспектором порядку розгляду справи та неправомірниість винесення постанови на місці вчинення правопорушення (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби - то, було вчинено, що позбавило водія фізичної можливості скористатися своїми правами.

Крім того, позивач посилається на те, що працівник патрульної поліції не склав протокол про адміністративне правопорушення, а відразу виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та наклав на ОСОБА_1 штраф, що позивач також вважає порушенням порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності, оскільки не складання протоколу не дало водію можливості висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, ОСОБА_1 свою позицію зафіксувати не зміг би, інспектором пояснення у водія не відбиралися.

На підставі викладеного, посилаючись на протиправність дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови та порушення процесуального законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою суду від 01.02.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

05.02.2021 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

23.02.2021 до суду представником УПП в Харківській області ДПП подано відзив на адміністративний позов (а.с.60-75).

Представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

17.01.2021 приблизно о 21:50 поблизу будинку 207-А на вулиці Полтавське Шосе працівниками патрульної поліції виявлений рух транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований в іншій країні, а саме в Республіці Польща.

Зазначений автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції, відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейські підійшли до водія, ним виявився позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомили підстави застосування превентивних поліцейських заходів, роз`яснили суть правопорушення. Особу водія та його анкетні дані встановлено за посвідченням водія та перевірено за інформаційно-аналітичними базами Національної поліції України.

Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, жодних клопотань останній не заявляв.

За результатами перевірки відомостей щодо транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 за інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІПНП) інспектором було встановлено, що цей автомобіль ввезено на територію України 12.09.2015 через пункт пропуску митного оформлення № 3 митного посту «Грушів», в митному режимі транзит, громадянином ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_1 не ввозив це авто на митну територію України і не поміщував цей транспортний засіб у митний режим тимчасового ввезення.

Ці відомості об`єктивно свідчать про порушення позивачем строків переміщення транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України, які встановлені статтею 95 Митного кодексу України (для автомобільного транспорту - 10 діб), статті 31 Закону України «Про дорожній рух» і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 8 статті 121 КУпАП.

Під час розгляду справи позивач вказав на те, що йому не відома особа яка ввезла територію України транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 . Сам факт експлуатації та керування зазначеним автомобілем останній не заперечував, вказав на те, що він придбав цей автомобіль. Клопотання щодо перенесення часу розгляду справи надання письмових пояснень чи бажання скористатися правовою допомогою позивач не заявляв.

За результатом розгляду справи, з згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 8 статті 121 КУПАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 484318 (далі - постанова).

Всі ці обставини зафіксовані на службовий відео-реєстратор працівників патрульної поліції, а твердження позивача щодо винесення оскаржуваної постанови без розгляду справи і порушення його прав є безпідставними і такими які не відповідають дійсності.

При винесенні оскаржуваної постанови, інспектор керувався положеннями Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому він діяв у межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ДП18 484318 винесена у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про неправомірність розгляду справи на місці вчинення правопорушення без складання протоколу вказує, що вчинене позивачем адміністративне правопорушення передбачене частиною 8 статті 121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, працівники патрульної поліції під час зупинки транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача 17.01.2021 та подальшого розгляду адміністративної справи діяли відповідно до свої повноважень та у спосіб визначений зазначеним Законом.

Оскільки протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, в тому числі і за порушення ч.8 ст.121 КУпАП, інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за результатами розгляду адміністративної справи.

Посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 є неактуальним та запізненим, так як дане рішення стосувалося діяльності Державтоінспекції та приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Вказує, що при розгляді адміністративної справи за аналогічними посиланнями позивача, суддя Вищого адміністративного суду України ОСОБА_3 (справа К/800/36352/16 від 28 грудня 2016 року) в своїй ухвалі зробила наступний висновок, який полягає в тому, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, розгляд якого відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції органів Національної поліції, то поліцейським правомірно на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Положення КУпАП надають поліцейському право розглядати справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці зупинки транспортного засобу у скороченому провадженні. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

При цьому, під час підготовки до розгляду справи стосовно позивача жодних клопотань щодо перенесення місця та часу розгляду справи останній не заявляв. Його твердження щодо порушення його прав є безпідставним і спростовується відеозаписом, здійсненим портативним відеореєстратором інспекторів поліції.

Порядок розгляду подібних справ чітко визначений КУпАП зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 18 листопада 2018 року.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України і накладення адміністративні стягнення без складання протоколу.

Представник відповідача посилається на те, що основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, час, місце вчинення якого підтверджено відеоматеріалами зі службових відеореєстраторів 002060, 001161 та відомостей бази даних Національної поліції ІПНП, відсутність яких б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Відеозапис здійсненний службовим відеореєстратором 001161 є безперервними та містять відомості щодо руху транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача та його зупинки працівниками патрульної поліції.

Щодо правомірності використання відомостей про обставин ввезення та перебування на митній території України транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , вказано на те, що статтею 25 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності, зокрема, користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади.

Стаття 27 Закону надає поліцейському безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Інформаційна взаємодія між митними органами та Національною поліцією України здійснюється відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України та Міністра фінансів України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 13 травня 2020 року № 386/208, зареєстрованим у Мін`юсті 15 травня 2020 року за № 446/34729.

Таким чином, працівники поліції правомірно мають право на отримання відомостей, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів.

Позивач не заявляв жодних клопотань щодо ознайомлення з матеріалами справи та відомостями внесеними до бази даних щодо обставин ввезення на митну територію України транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 .

Наведені позивачем твердження, що використання відомостей щодо обставин ввезення на митну територію України транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 є порушенням працівниками патрульної поліції вимог Законів України «Про захист персональних даних», «Про інформацію» та вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 182, 361-2 КК України є безпідставними, так як не підтверджені належними чином, не встановлені у спосіб визначений законом, оскільки подібні факти можуть бути визначені тільки вироком суду, що слідує з положень статті 62 Конституції України, а саме: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Щодо посилань позивача на дію «меморандуму», представник відповідача вказав, що юридична визначеність так званого «меморандум» є сумнівною, оскільки його текст відсутній, позивач не надає його ні до суду, ні іншим учасникам справи. Це виключає можливість встановлення його підписантів, строків його виконання та зобов`язань сторін.

Посилання, які позивач зазначив у позовній заяві за своїм змістом є новинами від 20.12.2019, а не якимось документом тим більше правовим-документом, що встановлює юридичні зобов`язання. За змістом цих новин Кабінет Міністрів України мав би розглянути законопроекти щодо «розмитнення транспортних засобів на іноземній реєстрації» 14.01.2020, а Верховна Рада України врегулює це питання протягом місяця після засідання Уряду, таким чином термін дії «меморандуму» мав закінчитися 14.02.2020.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 18 листопада 2018 року (далі - Закон №2612-VIII) до КУпАП було внесені зміни. Цими змінами стаття 121 КУпАП було доповнення частиною 8, якою встановлена відповідальність водіїв транспортних засобом, щодо яких порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України. Цей Закон набрав набирав чинність 22.11.2018.

Закон №2612-VIII був чинний на момент винесення оскаржуваної постанови, тому зазначений позивачем «меморандум» жодним чином не міг відтермінувати його дію.

У зв`язку із викладеним, представник відповідача вказує, що позивач дійсно вчинив правопорушення, передбачене частиною 8 статті 121 КУПАП, в результаті чого стосовно нього винесена постанова серії ДП18 № 484318, тому правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Одночасно із поданням відзиву представником відповідача подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву, відповідно до якої просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , з посиланням на п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, з тих підстав, що ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав лише 08.02.2021, враховуючи положення ч.5 ст.162 КАС України, якими визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі (а.с.72-73).

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Частиною п`ятою ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

При вирішення питання щодо прийняття відзиву на позовну заяву суд враховує, що провадження у справі було відкрито ухвалою від 05.02.2021, якою встановлено відповідачу строк для подачі відзиву до 15.02.2021 включно..

З матеріалів справи вбачається, що вказану ухвалу та примірник позовної заяви з доданими до неї документами уповноважена особа УПП в Харківській області ДПП отримала лише 08.02.2021

Порядок поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано статтею 121 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

Таким чином, враховуючи викладене вище, доводи, викладені представником відповідача, суд, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, вважає за необхідне, заяву представника УПП в Харківській області ДПП задовольнити, визнати пропуск строку на подання відзиву у даній справі поважним та прийняти даний відзив.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав з підстав, викладених у позові просив про її задоволення.

Представник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Іванченко О.О. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що третьою особою подано письмові пояснення щодо позову, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 17.01.2021 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 25.01.2021, тобтов межах 10-денного строку.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Назаренка Миколи Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №484318 від 17.01.2021 позивача ОСОБА_1 , який керував та користувався транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , притягнуто до адміністратвиної відповідальності за порушення ст.95 МК України та ст.31 Закону України «Про дорожній рух» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП (а.с.17).

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 17.01.2021 о 21 год. 50 хв. Харківська обл., смт.Пісочин Полтавське шосе 207А водій ОСОБА_1 керував ТЗ Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 щодо якого порушено обмеження встановлені Митним Кодексом України: т/з перебуває на території України з порушенням строків перебування в режимі тимчасове ввезення транзиту, згідно бази ІПНП т/з ввезено 12.09.2015 року ОСОБА_2 та передано керування особі ОСОБА_1 , яка не поміщувала т/з у митний режим транзит, чим порушено вимоги ст.95 Митного Кодексу України та ст.31 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Прийняте по справі рішення: застосувати до ОСОБА_1 адміністратвине стягнення штраф у розмірі 8500 грн. До постанови додаються відеозаписи з бодікамери 002060, 001161.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Частинами 3-5 статті 31 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Відповідно до п.30.1 Правил дорожнього руху власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 8, 11, 29, 30 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; виявляє транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб та не зареєстровані в Україні у встановлені законодавством строки; вживає заходів для виявлення неправомірного керування транспортними засобами, щодо яких порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки їх тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортні засоби використовуються для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортні засоби передано у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили їх на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, а також заходів для виявлення неправомірного розкомплектування таких транспортних засобів; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, і накладення адміністративних стягнень.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Разом з тим, за приписами ч. 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відтак, розгляд справи про таке адміністративне правопорушення здійснюється без складення протоколу.

Крім того, обов`язковою умовою для застосування ч. 5 ст. 258 КУпАП щодо констатації наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення.

Однак, як вбачається з наявних у матеріалах справи відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських № №.mov, доданих до постанови, 17.01.2021 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не оспорював факту його вчинення.

Отже, у інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Назаренка М.А. не виникло обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями ч.2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи за ч.8 ст.121 КУпАП.

Рішення КСУ 26.05.2015 по справі №5-рп/2015 приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У зв`язку з цим, інспектор мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не є підставами для скасування постанови.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За визначенням п. 3 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

За приписами п. 4 цієї Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Наведені вище положення Інструкції № 1026 вказують на те, що нагрудна камера поліцейського та портативний відеореєстратор є одним і тим самим технічним засобом, використання якого прямо передбачено нормами Закону України «Про Національну поліцію».

Як зазначено в п. 7 оскаржуваної постанови серії ДП18 № 484318 від 17.01.2021, до постанови додається відеозаписи з бодікамери 002060, 001161

Таким чином, інспектором, у відповідності до вищенаведених положень Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції № 1026, здійснено відеозапис на портативні відеореєстратори, та згідно з вимогами ч. 3 ст. 283 КУпАП зазначено ці технічні засоби у постанові як «бодікамера» із вказівкою на конкретну серію і номер використаних портативних відеореєстраторів..

Дослідженням у судовому засіданні оптичного диску DVD-R серійний номер 24325, доданого предстанвиком відповідача до відзиву на позовну заяву, з наявними відеозаписами, здійсненими на пристрій DSJX301161_001161, зокрема, №. mov та здійсненими на пристрій DSJX302060_002060, зокрема, №.mov, НОМЕР_2 .mov, встановлено, що 17.01.2021 о 21:45:12 працівниками патрульної поліції виявлений рух транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , після зупинки транспортного засобу працівники поліції представилися, встановили особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , водію було роз`яснено причини зупинки трансопртного засобу, суть адміністративного правопорушення, було роз`яснено права водія. ОСОБА_1 задавав працівникам патрульної поліції питання, будь-яких заяв чи клопотань не заявляв. Інспектором було повідомлено ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено постанову про притягнення до адміністратвиної відповідальності, з якою, після її складання, ОСОБА_1 ознайомився та підписав.

З вказаних відеозаписів вбачається, що позивач розумів причину зупинки та суть правопорушення, яке ставилося йому у вину, не заперечував факту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознак цифрового підпису автора.

В ході судового розгляду, шляхом огляду змісту оптичного диску, встановлено, що всі наявні відеозаписи підписано цифровим підписом 19.02.2021, підписувач ОСОБА_4 .

Таким чином, наданий суду оптичний диск DVD-R серійний номер 24325, з наявними відеозаписами, здійсненими на пристрій DSJX301161_001161 та НОМЕР_3 є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Відповідно до наданої до суду довідки (а.с. 78), автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , транспортний засіб зареєстрований в республіці Польша, був ввезений на територію України 12.09.2015 року громадянином ОСОБА_2 в митному режимі транзит, через пункт пропуску відділ митного оформлення №3 митного поста «Грушів».

Зазначені відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Пунктом 10 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейським правомірно.

Суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності нескладення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно ч.2 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч.5 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.

Посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо відтермінування застосування штрафних санкцій за порушення порядку ввезення транспортних засобів на митну територію України» є недоречним, оскільки цим законом штрафні санкції від терміновано до 31 грудня 2019 року, а Меморандум не є нормативно-правовим актом, що підлягає обов`язковому застосуванню.

Щодо доводів позивача про відсутність у поліцейського повноважень на використання баз даних митних органів, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 2, 3 статті 25 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.

Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Поліція зобов`язана письмово інформувати митні органи про виявлення нецільового використання та/або передачі транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України чи поміщених у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такі транспортні засоби на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту, а також про виявлення розкомплектування таких транспортних засобів (ч. 5 ст. 25 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про Національну поліцію» поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних»

Інформаційна взаємодія між митними органами та Національною поліцію України здійснюється відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України та Міністра фінансів України, затвердженого наказом МВС України та Міністерства фінансів України від 13.05.2020 № 386/208, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 446/34729.

Як зазначено у п. 2 розділу І цього Порядку інформаційну взаємодію відповідно до цього Порядку здійснюють Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Міністерство фінансів України, Державна податкова служба України, Державна митна служба України, Державна служба фінансового моніторингу України та Державна казначейська служба України (далі - суб`єкти інформаційних відносин).

Суб`єкти інформаційних відносин передають та приймають інформаційні файли в обсягах та за змістом, необхідних для надання адміністративних послуг або здійснення інших повноважень відповідно до покладених на них завдань (п.3 розділу І Порядку).

Відповідно до п. 5 Переліку відомостей, що передаються та приймаються в порядку інформаційної взаємодії інформаційних систем (додаток до Порядку), розпорядником відомостей стосовно транспортних засобів та осіб, стосовно яких органами доходів і зборів виявлено порушення строків тимчасового ввезення транспортних засобів та/або строків переміщення транспортних засобів у митному режимі транзиту; транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України та/або поміщених у митний режим транзиту та громадян, які їх ввозили чи поміщували в митний режим транзиту є Держмитслужба, а одержувачами відповідної інформації -МВС, Адміністрація Держприкордонслужби та Національна поліція.

Враховуючи викладене, суд вказує на наявність правових підстав для використання працівниками Національної поліції відомостей, розпорядником яких є Держмитслужба, зокрема, стосовно транспортних засобів, щодо яких порушено строки митного режиму «тимчасове ввезення», та осіб, які ввезли вказані транспортні засоби та помістили їх у цей митний режим.

Твердження позивача про порушення процедури розгляду справи не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими відеозаписами з оптичного диску.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що доказів щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, позивач не навів, а судом не встановлено, що в сукупності з усіма встановленими судом обставинами виключає протиправність винесеної відповідачем постанови.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи надані представником відповідача докази, судом встановлено, що вони підтвердили наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).

Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України,ст. ст.7, 9, 121, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст.ст..23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Назаренка Миколи Анатолійовича інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м.Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Третя особа: ОСОБА_5 , інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м.Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Повний текст рішення складено та підписано 02 квітня 2021 року.

Суддя Колесник С.А.