Справа № 240/20058/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,
В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_2 зазначив, що постанова про накладення штрафу, прийнята посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області є неправомірною. Оскільки за місцем здійснення його діяльності з роздрібної торгівлі фруктами та овочами в орендованому павільйоні № НОМЕР_1 , що розташований у торгівельному комплексі «Сімейний» по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 здійснювала прийом та розкладку продукції на підставі цивільно-правої угоди №1 від 25.07.2020, а тому в діях підприємця відсутня будь-яка складова абзацу 2 частини 2статті 265 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП), за порушення якої він може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, які накладені спірним рішенням.
Ухвалою суду від 26.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 21.12.2020 о 14:00.
Управлінням Держпраці у Житомирській області в строк, що встановлений ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі, направлено до суду відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог, відповідач стверджує, що за результатами проведеного заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування складено акт, яким зафіксовано порушення у вигляді фактичного допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.24 КЗпП. Також зазначено, що під час проведення вказаного інспекційного відвідування, ОСОБА_3 вказала, що працює продавцем у ФОП ОСОБА_2 із встановленним робочим часом (з 08.00 до 20.00), а про наявність цивільно-правової угоди, на яку позивач посилається як на підставу свого позову, інспектора не було повідомлено . Окрім цього, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що цивільно-правова угода, що укладена між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не містить визначеного обсягу виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті їх приймання та відомостей про конкретний результат роботи, який виконавець зобов`язуться передати замовнику, а тому на думку відповідача між сторонами склалися саме трудові відносини, а не цивільно-правові.
21.12.2020 на адресу суду надішла відповідь на відзив, в якій позивач просив задовольнити вимоги позову з мотивів викладених в ньому.
21.12.2020 в підготовчому засіданні задоволено клопотання про виклик свідків, витребувано додаткові докази та оголошено перерву до 20.01.21 о 12:00.
У підготовчому засіданні 20.01.2021 без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Судовий розгляд справи по суті за згодою сторін розпочато.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов.
Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні 20.01.21 оголошено перерву. Наступне судове засідання призначене на 03.02.21.
03.02.21 в засіданні суду заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, судом встановлено наступні обставини.
Встановлено, що 28.07.2020 начальником Управління Держпраці у Житомирській області видано наказ №956 "Про проведення заходу державного контролю у ФОП ОСОБА_1 ", яким наказано провести в період з 29.07.2020 по 31.07.2020 позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування/невиїзного інспектування у ФОП ОСОБА_1 " з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.
На підставі вказаного наказу 28.07.2020 виписано направлення на проведення заходу державного контролю у ФОП ОСОБА_1 " з 29.07.2020 по 31.07.2020.
29.07.2020 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Житомирській області Карпенком Я.С., проведено захід державного контролю у формі інспекційного відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_2 .
За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт №ЖТ8338/100/АВ від 29.07.2020, яким встановлено порушення норм трудового законодавства України, а саме порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП та Постанови КМУ «Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 р. в частині допущення до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
В ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин, ФОП ОСОБА_2 , виявлено, що на робоче місце продавця допущена гр. ОСОБА_3 без укладання трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу.
Не погоджуючись із винесеною відповідачем постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі Порядок № 823), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення; Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 ЗУ № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 ЗУ № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (далі - Порядок №823).
Згідно з пп.3 п.3 розділу 2 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.
Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці N 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.
Пунктом 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 823 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 823) передбачено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці N 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. N 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Згідно із п. 2 Порядку № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формах, визначених абзацом першим цього пункту.
Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що державний контроль за додержанням законодавства про працю може бути здійснений як у формі проведення перевірок (планові та позапланові), так і в формі інспекційних відвідувань.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Управління Держпраці в Житомирській області від 28.07.2020 №956 та направлення від 28.07.2020 № 837/06 у ФОП ОСОБА_2 з 29 липня по 31 липня 2020 року проведено захід державного контролю за додержанням законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин у формі інспекційного відвідування.
Відповідно до п. 5 Порядку № 823, інспекційні відвідування проводяться з таких підстав:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;
4) за рішенням суду;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;
Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
ДПС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;
- роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;
8) за дорученням Прем`єр-міністра України;
9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
10) за запитом народного депутата;
11) у разі невиконання вимог припису.
Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.
Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю чи його заступник.

Інспекційні відвідування з підстав, визначених абзацами четвертим, п`ятим, одинадцятим, чотирнадцятим підпункту 6 цього пункту, проводяться виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку їх проведення.

Згідно із п. 8 Порядку № 823, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

За змістом п.п. 9, 10 вказаного Порядку під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису. Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів.

В абзаці 10 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

У пункті 19 Порядку № 823 закріплено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Відповідно до п. 24 згаданого Порядку, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно із п. 25 Порядку № 823, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

З матеріалів справи вбачається, що наказ № 956 від 28.07.2020 про проведення заходу державного контролю у ФОП Садигова винесено начальником Управління Держпраці у Житомирській області на підставі пункту 2, підпункту 3 пунктом 5 Порядку №823.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявне звернення фізичної особи ОСОБА_4 , яка вказує на порушення щодо неоформлення працівників, допущене ФОП ОСОБА_2 , у відповідача були підстави для здійснення інспекційного відвідування, а доводи позивача щодо відсутності підстав для проведення перевірки не підтвердилися у ході розгляду справи.

Щодо обставин виявленого під час проведеного інспектування порушення.

Так судом встановлено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.21). Дану діяльність Позивач здійснює у орендованому павільйоні № НОМЕР_1 у торговельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 (згідно Договіру суборенди нежитлового приміщення № 26/19 від 01.11.2019 р.). Загальна площа вищевказаного павільйону становить 8,6 м. кв., а отже Позивач здійснює торгівлю фруктами та овочами самостійно, без залучення найманих працівників.

З пояснень позивача наданих в судовому засіданні, вбачається, що враховуючи сезонність продуктів торгівлі, якими займається позивач, в нього виникла нагальна потреба в особі, яка б здійснювала прийом та розкладку товарів. З цією метою Позивачем було укладено Договір про надання послуг (виконання робіт) № 1 від 25.07.2020 р. з ОСОБА_3 , яка погодилась надавати такі послуги у свій вільний час, адже в той період були літні канікули та вона не була зайнятою навчанням.

29.07.2020р. ОСОБА_3 зранку, приблизно о 8-00 годині з`явилася до місця здійснення діяльності Позивача для виконання умов договору № 1 від 25.07.2020р.

Того ж дня, о 09:45 проведене інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, під час якого інспектору був наданий Договір про надання послуг (виконання робіт) від 25.07.2020 р.

Інспектором праці було винесено Припис про усунення виявлених порушень № ЖТ8338/100/АВ/П від 29.07.2020 р,, яким Позивача було зобов`язано усунути порушення ч. З ст. 24 КЗпП та ПКМУ № 413.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб , які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про охорону праці" працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

За правилами ст.21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Нормами ст. 24 КзпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч. 1ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роб

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 27.01.2021 у справі № 822/3342/17.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом Договору є виконання робіт, які не віднесені законодавством до того виду робіт, на виконання яких заборонено укладати цивільно-правовий договір, адже характер та умови їх виконання не передбачають необхідності організовувати трудовий процес для виконавця.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Так, із змісту Договору вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язалася надати ФОП ОСОБА_2 послуги з прийому та розкладки продукції в орендованому павільйоні № НОМЕР_1 , що розташований у торгівельному комплексі «Сімейний» по АДРЕСА_1 ,на умовах, передбачених даним Договором, а останній зобов`язується прийняти та оплатити дані роботи. Окрім цього, передбачено, що ОСОБА_3 самостійно організовує виконання даної роботи.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_3 при виконанні умов Договору, як особа, що працює на підставі цивільно-правового договору, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку, про що безпосередньо зазначено у вказаному Договорі.

Окрім того, слід зазначити, що відповідачем не надано доказів подання ОСОБА_3 заяви про прийняття на роботу до позивача.

А тому, суд вважає, що відповідачем не доведено факт прийняття ОСОБА_3 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на неї правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між нею та позивачем, тобто що цивільно-правова угода, що укладена між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , містить ознаки трудового договору.

При цьому, суд зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Зобов`язуючи позивача укласти трудові договори, відповідач не врахував, що затвердження штатного розпису належить до компетенції суб`єкта господарювання. В свою чергу, виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичною особою зумовлені волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови, щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що за своїм змістом, укладений між ОСОБА_3 та ФОП Садиговим правочин є цивільно-правовим договором, а висновки відповідача про наявність трудових правовідносинах між сторонами є необґрунтованими.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи все зазначене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд ураховує таке.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що за звернення до суду з даним позовом ОСОБА_5 сплачено судовий збір у загальному розмірі 840,80 грн.

Зважаючи на висновок суду про задоволення позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області на користь позивача 840,80 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, м.Житомир, 10008, ЄДРПОУ- 39790560) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області № ЖИ 26/ЖТ8338/100/АВ/П/ТД-ФС від 10.09.2020 про накладення штрафу в сумі 47230,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко