Справа № 540/79/21
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/79/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12.01.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної фіскальної служби України (далі відповідач -1), Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач -2), у якому позивач просить:

- стягнути з Державної фіскальної служби України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 включно у розмірі 144915,66 грн.;

- стягнути з Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі солідарно середнє грошове забезпечення за весь період затримки повного розрахунку при звільненні за період з 23.12.2020 по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Державної фіскальної служби України компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 50 000 грн;

- зобов`язати посадових осіб Державної фіскальної служби України, з вини яких виник вимушений прогул, покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівнику вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на виконання вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.01.2015 р. та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 18.12.20156 року по справі №661/4683/13-к, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м.Нова Каховка Херсонської області в запас Збройних Сил України, позбавлено спеціального звання капітан податкової міліції. Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 р. ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Наказом ДФС України від 16.12.2020 р. №1669-о позивача поновлено на посаді та поновлено спеціальне звання. 22.12.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України. При цьому, під час звільнення грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 09.01.2020 по 15.12.2020 в сумі 144915,66 грн йому виплачено не було. При цьому позивач зазначає, що незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у 50 000 грн. З огляду на викладене, керуючись положеннями КЗпП України та ЦК України просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За змістом відзиву, отриманого 23.02.2021 року, ДФС України позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що станом на 16.02.2021 року відсутнє рішення суду, яким би було визнано незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 , а тому у позивача відсутні підстави для стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того, зазначає, що ДФС України не є належним відповідачем в частині вимог щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач -1 також вважає вказані вимоги безпідставними, оскільки позивач жодним чином не обґрунтовує, яким чином ДФС завдано моральну шкоду, а лише зазначає про свої суб`єктивні переконання, які не мають жодного підтвердження.

24.02.2021 р. до суду надійшов відзив ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастполі, за змістом якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав, які є аналогічні за змістом підставам, викладеним у відзиві ДФС України. Крім того, зазначає, що заява позивача про поновлення його на роботі не містила вимоги про виплату йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 р, а тому підстав для його виплати у відповідачів не було. Також відповідач -2 вважає, що обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має здійснюватися відповідно до положень постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. Щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то відповідач -2 вважає, що доки не буде вирішено питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і фактичної його виплати, по суті питання про затримку виплати розглядати не можна.

01.03.2021 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзиви відповідачів, у якій зазначає, що питання про необхідність відшкодування грошового забезпечення з 09.01.2020 по 15.12.2020 неодноразово ставилося позивачем у листах та у рапорті про звільнення зі служби від 18.12.2020 р. Посилання ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на необхідність врахування Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. при обчисленні середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, позивач вважає необґрунтованим, оскільки питання грошового забезпечення посадових осіб податкової міліції врегульовано спеціальним нормативно - правовим актом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що наказом ДФС України від 08.02.2016 року № 274-о, виданого на виконання вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.01.2015 та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 18.12.2015 року по справі № 661/4683/13-к, ОСОБА_1 - начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області звільнено в запас Збройних Сил України за п. 64 "й" Положення; позбавлено спеціального звання капітан податкової міліції.

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року, залишеного без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27.11.2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

12.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з наступними вимогами: скасувати наказ ДФС України від 08.02.2016 р. №274-о «Про виконання рішення суду»; визнати запис у трудовій книжці №23 від 08.02.2016 недійсним та вчинити про це у трудовій книжці відповідний запис; зарахувати час відсторонення від посади з 14.04.2010 по теперішній час до загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях; присвоїти чергові спеціальні звання.

09.01.2020 р. листом №21/Ч/99-99-04-04-01-14 ДФС України повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для поновлення його на службі, оскільки жодним рішенням суду не визначено назаконність його звільнення.

Вказана відмова ДФС України оскаржена позивачем до суду, внаслідок чого рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020р у справі №540/107/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною відмову Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області, поновити спеціальне звання капітан податкової міліції, визнати запис у трудовій книжці № 23 від 08.02.2016 року недійсним та вчинити відповідний запис про це, зарахувати час з 08.02.2016 року по день поновлення на посаді до: загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області з 08.02.2016 року; поновити спеціальне звання ОСОБА_1 - капітан податкової міліції з 08.02.2016 року; визнати запис у трудовій книжці № 23 від 08.02.2016 року недійсним та вчинити про це відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 ; зарахувати ОСОБА_1 період з 08.02.2016 року по день поновлення на посаді до загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути питання щодо присвоєння ОСОБА_1 чергових спеціальних звань.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 р. у справі №540/107/20 ОСОБА_1 наказом ДФС України від 16.12.2020 р. поновлено на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області, поновлено ОСОБА_1 спеціальне звання «капітан податкової міліції».

Наказом ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 21.12.2020 р. №153-о ОСОБА_1 звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи, що з 09.01.2020 р. (дата листа ДФС України про відмову у поновленні ОСОБА_1 на посаді) по 15.12.2020 р. ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі з вини відповідача -1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права: законом України від 01.12.1994 р. № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон №266/94-ВР) врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст.6 цього Закону громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, запис про звільнення з роботи (посади), зроблений у трудовій книжці, визнається недійсним. На вимогу громадянина власник або уповноважений ним орган у триденний термін видає йому дублікат трудової книжки без запису, який визнано недійсним.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що у випадку набрання законної сили виправдовувальним вироком роботодавець протягом одного місяця з дня надходження відповідного звернення зобов`язаний поновити особу на попередній посаді з метою поновлення її порушених прав.

При цьому, вчинити такі дії роботодавець зобов`язаний саме в силу вищенаведених приписів законодавства на підставі Закону, без рішення суду. Такі дії є обов`язком роботодавця, а не правом, що виключає які-небудь межі розсуду.

Судом встановлено, що вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.07.2019 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, набрав законної сили 27.11.2019 р.

12.12.2019 року, тобто протягом трьох місяців після набрання виправдовувальним вироком законної сили, ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з заявою про поновлення його на попередній посаді.

Проте, листом від 09.01.2020 року ДФС України відмовлено ОСОБА_1 у поновленні його на службі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у справі №540/107/20 вказану відмову ДФС України визнано протиправною, а тому вказані обставини не підлягають доведенню в силу ч.4 ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи, що відповідачем -1 за наявності підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді було протиправно відмовлено у такому поновленні, рішення про відмову оформлено листом від 09.01.2020 р., а наказ про поновлення ОСОБА_1 про поновлення на посаді датований 16.12.2020 р., тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо навності підстав вважати період з 09.01.2020 р. по 15.12.2020 р. вимушеним прогулом ОСОБА_1 , допущеним з вини роботодавця.

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції затверджений наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 № 616 (далі - Порядок № 616).

Відповідно до п.4 розділу ХІІ Порядку №616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події. (п.2 розділу І Порядку №616)

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. № 704, належний ОСОБА_1 розмір місячного грошового забезпечення на дату виникнення спірних правовідносин (09.01.2020 р. - дата відмови ДФС України у поновленні позивача на посаді) складає 13 135,50 грн, в тому числі: посадовий оклад - 8460,00 грн, оклад за спеціальним званням «капітан податкової міліції» - 1270,00 грн, надбавка за вислугу років - 3405,50 грн.

Таким чином, одноденний розмір грошового забезпечення позивача складає 423,73 грн (13135,50 грн/31 день).

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що розмір грошового забезпечення позивача за період його вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 року становить 144 491,93 грн. (423,73 грн х 341 календарний день).

Оскільки оплата праці позивачу здійснювалася за місцем проходження державної служби, а саме Головному управлінні ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастпоолі, відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно відбуватись з вказаного органу, а не з ДФС України, як це помилково вважає позивач.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на його користь грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 р. в сумі 144 491,93 грн.

При цьому, суд відхиляє доводи ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі щодо необхідності застосування при обчисленні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року, оскільки питання проходження служби військовослужбовцями і виплати їм грошового забезпечення регулюється окремим законодавством і на них не поширюються положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 23.12.2020 по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне.

Законодавство, що регламентує порядок проходження служби в податковій міліції, не містить положень щодо порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Крім того, важливо зазначити, що принцип рівності прав і можливостей та заборона дискримінації у сфері праці закріплені у частині 1статті 21 та у статті 24 Конституції України, статті 21 та 22 Кодексі законів про працю України.

Дискримінацію можна визначити, перш за все, як порушення принципу рівності.

Статтею 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Статтею 116 КЗпПУ встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб податкової міліції, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з податкової міліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 805/977/16-а.

Як було вище встановлено судом, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 423,73 грн.

У зв`язку з тим, що Головне управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі не провело повного розрахунку з позивачем при його звільненні, зокрема не виплатило його середнє грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 р., тому суд приходить до висновку, що з ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку з 23.12.2020 р. (наступний день після звільнення ОСОБА_1 ) по 05.04.2021 р. (дата ухвалення судового рішення), який складає 43 644,19 грн. (423,73 грн. * 103 дні).

Доводи ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі щодо відсутності підстав для стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з підстав спірності невиплачених сум, суд вважає необґрунтованими, оскільки статтею 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Враховуючи, що спір про виплату грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 вирішено на користь працівника ОСОБА_1 , тому передбачене ст. 117 КЗпП України відшкодування також підлягає виплаті.

Крім того, суд враховує, що у рапорті про звільнення з податкової міліції від 18.12.2020 р. позивач просив ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі провести з ним при звільненні повний розрахунок, в тому числі, виплатити грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 р.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ДФС України моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень, суд звертає увагу на наступне.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що завдання йому моральної шкоди пов`язує з тривалим невиконанням ДФС України вимог Закону України №266/94-ВР щодо поновлення позивача на службі, поновлення спеціального звання, неможливості знайти іншу роботу через наявність у трудовій книжці запису про звільнення у зв`язку з набуттям обвинувальним вироком законної сили. Крім того, позивач вказує на те, що тривала боротьба на захист порушених прав виснажила його, викликала психічне напруження та розчарування в діяльності органів державної влади.

В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову частині стягнення з ДФС України на користь позивача 50 000 грн. в якості компенсації завданої йому моральної шкоди.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання посадових осіб ДФС України, з вини яких виник вимушений прогул, покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівнику вимушеного прогулу, то суд зазначає про її необґрунтованість та безпідставність, оскільки питання щодо відшкодування шкоди підприємству, установі, організації, завданої незаконними діями її працівника, вирішується за зверненням відповідного підприємства, установи, організації і не може бути вирішено у межах даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що судовий збір в сумі 908,00 грн сплачено позивачем за вимогу щодо стягнення на його користь 50 000 грн в якості компенсації моральної шкоди, у задоволенні якої судом відмовлено, тому понесені позивачем судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75, ) про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 09.01.2020 по 15.12.2020 р. в сумі 144 491,93 грн. (сто сорок чотири тисячі чотириста дев`яносто одна грн. 93 коп.).

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з 23.12.2020 р. по 05.04.2021 р. в сумі 43 644,19 грн. (сорок три тисячі шістсот сорок чотири грн. 19 коп).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 106030000