Справа № 120/1488/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2021 р. Справа № 120/1488/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із вимогами визнати протиправним дії та зобов`язати вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак при здійсненні перерахунку зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 60% суддівської винагороди.

Звернувшись до пенсійного органу із заявою провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, відповідач рішенням №78 від 05 лютого 2021 року відмовив у проведенні такого перерахунку, мотивуючи його тим, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 вже проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки №46, що видана Господарським судом Вінницької області 17 березня 2020 року.

На думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №78 від 05 лютого 2021 року є протиправним, а тому відповідача слід зобов`язати здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90% від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, зазначеної у довідці Господарського суду Вінницької області №46 від 17 березня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат та без обмеження граничного розміру такого утримання.

Ухвалою від 01 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12 березня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Зокрема, відзив аргументований тим, що частиною 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. За наведених обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90% розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

12 березня 2021 року представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі, за результатами розгляду якого ухвалою суду від 01 квітня 2021 року відмовлено у його задоволенні.

01 квітня 2021 року представником відповідача подано заяву про долучення до справи окремих копій матеріалів пенсійної справи позивача.

Зважаючи на те, що розгляд цієї справи здійснюється в порядку письмового провадження, тому суд при ухваленні даного рішення зважає на положення частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Разом із тим, слід враховувати приписи частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статей 243 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати із датою складення повного рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до здійснення перерахунку отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01 липня 2020 року № 78 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з його заявою від 30 червня 2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Господарського суду Вінницької області від 17 березня 2020 року №46 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачеві з 19 лютого 2020 року здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці. Однак, при здійсненні такого перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 60% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

01 лютого 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 90% від розміру суддівської винагороди судді, що зазначена у довідці Господарського суду Вінницької області №46 від 17 березня 2020 року.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №78 від 05 лютого 2021 року відмовлено у здійсненні відповідного перерахунку. Рішення обгрунтоване тим, що пенсійним органом на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 вже проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Господарського суду Вінницької області №46 від 17 березня 2020 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Разом із тим, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Водночас, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII передбачено певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У пунктах 15-17 згаданого рішення Конституційного Суду України зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 Конституційний Суд України вказав, що частина 3 статті 141 Закону №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

В пункті 7 вказаного рішення Конституційний Суд України зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина 2 статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина 2 статті 8 Основного Закону України).

На виконання висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, частина 4 статті 142 Закону №1402-VIII викладена в наступній редакції: "У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20 також наголошено на тому, що за змістом частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відтак, наведене вище свідчить про те, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виникла лише одна підстава його перерахунку, а саме збільшився розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Інші складові (стаж роботи на посаді судді та відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) не змінилися.

Варто наголосити, що норми спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачу спірних виплат до їх перерахунку у 2020 році не передбачали зменшення відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Водночас, правила обрахунку стажу роботи на посаді судді, які застосовувалися на момент виходу судді у відставку, як і відсотковий розмір вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання є сталими та не можуть змінюватися під час проведення перерахунку такого утримання.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20, окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Господарського суду Вінницької області від 17 березня 2020 року № 46, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року

Як свідчить зміст згаданого судового рішення, спору між ОСОБА_1 та пенсійним органом щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання у відсотковому співвідношенні як на час звернення позивача до суду з позовом, так і на момент ухвалення судового рішення не існувало, що й не заперечується учасниками справи. Саме тому суд і не вирішував питання про належний розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у відсотковому співвідношенні, з якого слід виходити під час такого перерахунку.

Водночас, судом встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці до перерахунку становило 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Проте, під час здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача пенсійним органом безпідставно застосовано положення частини 3 статті 42 Закону №1402-VIII, оскільки відповідні положення підлягають застосуванню лише при призначенні щомісячного довічного грошового утримання після набрання цією нормою чинності.

Таким чином, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 60% є протиправними.

Разом із тим, визначаючись із способом захисту порушеного права позивача, суд враховує наступне.

Водночас, судом встановлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі №127/14649/20 відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового отримання та враховано довідку Господарського суду Вінницької області від 17 березня 2020 року № 46, однак зменшивши при цьому відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 60%.

Тобто, відповідачем виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, проте, здійснюючи відповідний перерахунок, ним допущено протиправні дії, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 до 60%.

А відтак, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, права ОСОБА_1 порушені внаслідок здійсненого ще на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, адже після такого перерахунку і відбулося зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90% до 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправні дії щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, а тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача з 19 лютого 2020 року здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90% від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, врахувавши при цьому раніше проведені виплати, також підлягає задоволенню.

Окрім того, задовольняючи позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача вчинити конкретну дію, суд зважає на те, що така вимога є похідною, що залежить від задоволення основної вимоги.

Водночас, на переконання суду, відсутні підстави для зобов`язання відповідача під час такого перерахунку враховувати довідку Господарського суду Вінницької області від 17 березня 2020 року №46, адже відповідачем виконано обов`язок в частині врахування довідки від 17 березня 2020 року №46 ще під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на виконання судового рішення, а спір виник лише в частині зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Також передчасною слід визнати вимогу щодо проведення такого перерахунку без обмеження граничним розміром таке грошове утримання, адже спірні правовідносини в цій частині ще не виникли.

Разом із тим, слід визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №78 від 05 лютого 2021 року, адже за результатами розгляду заяви позивача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, пенсійний орган протиправно відмовив у цьому.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, а тому на користь позивача слід стягнути 454 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивачки, суд зважає на те, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 908 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №78 від 05 лютого 2021 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 90% до 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90% від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, врахувавши при цьому раніше виплачені суми щомісячного довічного грошового утримання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Повний текст рішення складено 01.04.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович