Справа № 160/4001/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2020 року Справа № 160/4001/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача: Кривошеїної І.О.,
представника позивача: Шило А.С.,
представника відповідача: Працько Ю.В.,
представника відповідача: Москалець Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Позивач вказав, що оскаржені податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом, оскільки прийняті контролюючим органом на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», які не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на однобічному трактуванні контролюючим органом норм податкового законодавства та правил ведення бухгалтерського обліку. Позивач наголосив на тому, що порушення, описані в акті перевірки контролюючого органу, є необґрунтованими, спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які надавалися контролюючому органу під час перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі №160/4001/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03 червня 2019 року о 10:00.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року призначено судову економічну експертизу у справі №160/4001/19, зупинено провадження у справі до отримання результатів експертизи.
24 липня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №892/893-20 по адміністративній справі №160/4001/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року провадження у справі №160/4001/19 поновлено та призначено розгляд справи на 19.08.2020 о 13:00. Останнє судове засідання відбулося 04.09.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 суд здійснив заміну відповідача - Офісу великих платників податків ДФС на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.
У судовому засіданні 04 вересня 2020 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти адміністративного позову, просили суд відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, на підставі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 13.12.2017 №2823 відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 (з урахуванням норм статті 102 Податкового кодексу України). На підставі наказу Офісу великих платників ДФС від 02.01.2018 № 2 з 03.01.2018 зупинено проведення перевірки. Наказом № 215 від 01.02.2019 відповідачем поновлено термін проведення перевірки з 07.02.2019 по 15.02.2019 на невикористаний строк. Наказом від 12.02.2019 №288 відповідачем продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки на 15 робочих днів, з 18 лютого 2019 року. Наказом від 06.03.2019 № 481 перевірку зупинено з 07.03.2019 на 7 робочих днів, поновлено перевірку з 19.03.2019 на 2 робочих днів. Отже, на підставі означених наказів, перевірка проводилася з 29.12.2017 по 20.03.2019.
Згідно з висновками означеного акта від 27.03.2019 № 48/28-10-46-17-05393056 контролюючим органом встановлено порушення Приватним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний завод» податкового законодавства, а саме:
1) п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п. 135.2, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.1, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140.4.2 п. 140.4, п.п. 140.5.3 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент порушення, із зі змінами та доповненнями), з урахуванням положень п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, п. 7, 10 Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 18 «Дохід», ст. 1, 3, 8, 9, 11 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зі змінами та доповненнями, п. 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зі змінами та доповненнями, розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186, п. 3.10, п. 3.20 «Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», затверджених наказом Мінфіну від 28.03.2013 № 433, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на суму 299 089 012 грн., в тому числі, за рахунок встановлених порушень за наступні (минулі) періоди (на підставі п.п. 140.4.2 Податкового кодексу України): 2014 рік - 157352862 грн., 2015 рік - 4531787 грн., 2016 рік - 42064510 грн., в т.ч. І квартал 2016 року - 424814 грн., півріччя 2016 року - 804 476 грн., три квартали 2016 року - 23 764 842 грн., три квартали 2017 року - 95139853 грн., в т.ч. І квартал 2017 року - 8629424 грн., півріччя 2017 року - 53095076 грн.;
2) п. 188.1 ст. 188, з урахуванням п. 14.1.71 Податкового кодексу України, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, з урахуванням змін та доповнень в редакціях, що відповідають звітному періоду, п. 198.5 ст. 198, п. 20.1.1, п. 201.3 ст. 201, пунктів 44 та 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого, встановлено:
- завищення суми бюджетного відшкодування всього в сумі 112 495 102 грн., в т.ч. по періодам:
- 02-2016 6 867 777 грн.,
- 03-2016 5 025 821 грн.,
- 05-2016 7 363 434 грн.,
- 06-2016 2 530 953 грн.,
- 07-2016 3 555 958 грн.,
- 09-2016 36 973 470 грн.,
- 10-2016 5 145 140 грн.,
- 11-2016 1 481 623 грн.,
- 12-2016 11 085 277 грн.,
- 01-2017 2 124 656 грн.,
- 02-2017 3 984 191 грн.,
- 03-2017 21 144 194 грн.,
- 04-2017 4 673 286 грн.,
- 08-2017 256 384 грн.,
- 09-2017 282 938 грн.,
- завищення суми від'ємного значення за вересень 2017 у розмірі 27556056 грн.;
4) п.п. 213.1.2 п. 213.1 ст. 213, п. 216.6 ст. 216, ст. 231 та ст. 232 Податкового кодексу України - не були складені та зареєстровані у Єдиному реєстрі акцизних накладних, акцизні накладні за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД на обсяги пального, використаного для власного споживання;
6) п. 51.1 ст. 51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в результаті чого підприємством надано податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (за формою № 1 ДФ) у періоді з 01.01.2014 по 30.09.2017 р.р. з недостовірними даними про платника податку, які призвели до зміни платника податку;
8) ст.2 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», із змінами та доповненнями, в результаті чого порушено строк розрахунку іноземній валюті від 10.02.2014 у сумі 267721,14 дол. США (2313 244,51грн.) за контрактом № TP-DMZ- 2013/1150/2013 від 22.05.2013, укладеним з компанією «Top Profit (Asia) Limited», HongKong.;
9) п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України щодо недекларування у звітах про контрольовані операції за 2015-2016 роки господарських операцій на загальну суму 19 570 009,0грн., у тому числі 2015 рік - 19 502 455,00 грн., 2016 рік - 67 554,00грн.
На підставі акта перевірки № 48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 відповідачем винесені податкові повідомлення - рішення:
10.04.2019 позивачем було надано заперечення від 10.04.2019 №106/1741 на акт №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019.
Так, в акті перевірки №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 (розділ 3.1.1 «Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 01 податкової декларації з податку на прибуток)» відповідачем зазначено, що проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у загальній сумі 149777502 грн. на підставі таких документів: картки по бухгалтерським рахункам № 31 «Розрахунковий рахунок», 714 «Дохід від операційної курсової різниці», 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості», 719 «Інші доходи від операційної діяльності», 732 «Відсотки одержані», 742 «Дохід від відновлення корисності активів», 746 «Інші доходи», актів виконаних робіт, рахунків, договорів, банківських виписок встановлено заниження задекларованих ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» показників у рядку 03 ІД податкових декларацій «інші доходи», всього у сумі 157272903 грн.
Також, в розділі 3.1.1 акта № 48/28-01-46-17-05393056 від 27.03.2019, відповідачем зазначено про проведення позапланових перевірок та фіксування порушень в актах №100/28-01-42-02-05393056 від 25.02.2015, №110/28-01-42-05393056 від 10.06.2016 та перелік контрагентів, діяльність яких не була спрямована на реальне настання наслідків та зроблено висновок про порушення позивачем п. 135.1, п. 135.2, п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України та як наслідок допущено заниження інших доходів за 2014 рік на загальну суму 157272903грн., за рахунок безоплатного отримання товару та ремонтних послуг від невстановленої особи.
В розділі 3.1.4 «Дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку» акта №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 зазначено відповідачем, що перевіркою повноти визначення доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначених за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 встановлено його заниження на загальну 140 765 290 грн., у т.ч.: за 2015 рік - 4 531 787 грн., за 2016 рік - 41 093 650 грн., у т.ч.: І квартал 2016 року - 424 814 грн., II квартал 2016 року -379 662 грн., Ш квартал 2016 року - 22 960 366 грн., IV квартал 2016 року - 17 328 808 грн.;
за Три квартали 2017 року - 95 139 853грн., у т.ч.: І квартал 2017 року - 8 629 424 грн., І квартал 2017 року - 44 465 652 грн., III квартал 2017 року- 42 044 777 грн.
за Три квартали 2017 року - 95 139 853грн., у т.ч,: І квартал 2017 року - 8 629 424 грн., II квартал 2017 року - 44 465 652 грн., III квартал 2017 року- 42 044 777 грн.
за рахунок задекларованих ПрАТ «ДМЗ» взаємовідносин з контрагентами-постачальниками «ризикового» сектору економіки встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу, п. п. 7,10 МСБО 18 «Дохід», ст.1, 3, 9, 11, 12 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зі змінами та доповненнями; п. 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зі змінами та доповненнями; розділу І Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, а саме:
В ході проведення перевірки за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 виявлені суб'єкти господарювання, які є постачальниками ПрАТ «ДМЗ» та які фактично не могли бути отримані від цих постачальників і реальне джерело виконання яких невідоме (реальність проведення господарських операцій, по яким підтвердити неможливо).
В розділі 3.2.2 «Податковий кредит» даного акта перевірки досліджено взаємовідносини з контрагентами (наведеними в Таблиці 1), діяльність яких не була спрямована на реальне настання наслідків та наведено перелік контрагентів по взаємовідносинам за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 на суму - 123 248 696,00грн.
Правомірність відображення ПрАТ «ДМЗ» господарських операцій з вищевказаними контрагентами в податковому обліку з податку на прибуток за 2016 рік на загальну суму 17 516 594 грн. (з ПДВ), в ході документальної позапланової виїзної перевірки, не досліджувалось.
Одночасно, як встановлено поточною плановою перевіркою, ПрАТ «ДМЗ» у періоді з 01.01.2015 по 30.09.2017 оприбутковано за даними бухгалтерського обліку товарно - матеріальні цінності (далі - ТМЦ) (роботи, послуги), по яких встановлено відсутність реального (законного) джерела походження товару (робіт, послуг), а відтак, неможливість його (їх) руху за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов'язаних нереальних господарських операцій, а їх документальне оформлення застосовано для прикриття фіктивних операцій із залученням контрагентів по ланцюгу постачання, які отримані безоплатно від невстановлених осіб, а в обліку підприємства оприбуткування та розрахунки за отриманими ТМЦ (роботами, послугами) проведено на підставі паперових носіїв інформації, що не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів, на загальну суму 140765290 грн. (із урахуванням ПДВ) з наступним використанням у діяльності підприємства, про що свідчать відомості аналітичного та синтетичного обліку з оприбуткування активів у вигляді ТМЦ (робіт, послуг).
В розділі 3.1.4 «Дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку» акта №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 зазначено, що перевіркою задекларованих ПрАТ «ДМЗ» та встановлених в ході проведення перевірки показників рядка 03 Декларації «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» за період 01.01.2015 по 30.09.2017 встановлено завищення / заниження на загальну суму 203 949 159 грн., в т.ч.:
- по Різницях, на які зменшується фінансовий результат встановлено завищення на суму 202978299 грн., в результаті порушень встановлених в розділі 3.1.1-3.1.5 акта перевірки (опис наведено по коду різниці 3.2.4 за 2015 - 2016 рр. та Три квартали 2017 року),
- по Різницях, на які збільшується фінансовий результат встановлено заниження на суму 970 860 грн., в тому числі за 2016 рік - 970 860грн., а саме:
Товариством не відображено за 2016 рік різницю, що збільшує фінансовий результат у сумі 970 860 грн.
В ході перевірки встановлено, що згідно протоколу засідання комісії з сумнівної заборгованості від 31.12.2016 №7 Товариством проведено аналіз вартості інвестицій в асоційовані, дочірні підприємства. На підставі проведеного аналізу робочих таблиць, складених станом на 31.12.2016, комісія прийняла рішення від 31.12.2016 сформувати резерв на вклад в статутний капітал (частки) - дочірнього підприємства - ТОВ «Бон Лайф» (дата вкладень - 16.07.2008, доля вкладень - 100%).
У бухгалтерському обліку дана операція у грудні 2016 року відображена наступним чином: Дт 975200 «Створення резерву під знецінення фінансових вкладень» та Кт141211 «Резерв під знецінення вкладів в статутний капітал (частки) - дочірні підприємства», Дт 79 «Фінансові результати» та Кт 975200 «Створення резерву під знецінення фінансових вкладень» у сумі 970860 грн.
Відповідачем зроблено висновок, що на порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140.5.3 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, в результаті не відображеної різниці, що збільшує фінансовий результат до оподаткування, занижено фінансовий результат (завищено збитки) за 2016 рік на суму 970 860 грн.
Надаючи оцінку зазначеним порушенням, суд враховує таке.
Відповідно до п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), безоплатно надані товари, роботи, послуги:
а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;
б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;
в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:
доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;
інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Пунктом 135.2 ст. 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Підпунктом 135.5.4 п. 135.5. ст. 135 ПК України встановлено, що вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Пунктом 137.10 ст. 137 ПК України встановлено, що суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Як встановлено судом та не заперечувалося представниками відповідача, операції з придбання позивачем товарів, робіт (послуг) здійснені у рамках договорів, які передбачають проведення розрахунків за операції з поставки товарів, робіт (послуг) та проведення розрахунків за продукцію.
Таким чином, такі товари (роботи, послуги) не наданні позивачу безоплатно у розумінні п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Окрім того, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів віднесення позивачем до витрат в 2014 році суми по поставленим ТОВ «ФЕРО-МД» товарам в листопаді - грудні 2013 року.
Відповідно до п. 102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік в строки, встановлені ПК України.
В подальшому, 23.10.2015 позивачем подано уточнюючий розрахунок до вказаної податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік. З урахуванням означеного, в контексті положень ст.102 ПК України строк визначення податкового зобов'язання позивачу сплив 23.10.2018.
Надаючи оцінку доводам відповідача про порушення позивачем п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140.5.3 п. 140.5 ст. 140 ПК України, в результаті не відображеної різниці, що збільшує фінансовий результат до оподаткування, заниження фінансового результату (завищено збитки) за 2016 рік на суму у розмірі 970860 грн., суд виходить з такого.
Як встановлено судом, 16.07.2008 позивач здійснив покупку корпоративних прав у вигляді частки у статутному капіталі (фонді) ТОВ «Бон Лайф», що підтверджується договором купівлі - продажу корпоративних прав від 16.07.2008 року, загальна вартість корпоративних прав визначена у сумі 970860,00грн. (п. 4.1 договору).
Відповідно до п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов'язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Згідно з п.п. 140.5.3 п. 140.5 ст. 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму втрат від інвестицій в асоційовані, дочірні та спільні підприємства, розрахованих за методом участі в капіталі або методом пропорційної консолідації.
З матеріалів справи слідує, що у фінансовій звітності ТОВ «Бон Лайф» на кінець 2016 року було відображено збитки, сума яких перевищувала вартість статутного капіталу ТОВ «Бон Лайф», що в свою чергу призвело до відображення у фінансовій звітності від'ємних чистих активів. Так, чисті активи ТОВ «Бон-Лайф» на 31.12.2016 склали (258) тис. грн., тобто чисті активи склали менше <0.
В матеріалах справи міститься протокол засідання комісії з сумнівної заборгованості №7 від 31.12.2016 позивача, відповідно до якого останнім прийнято рішення про відображення у своїй фінансовій звітності знецінення фінансової інвестиції, у зв'язку з відображенням від'ємних чистих активів в фінансовій звітності ТОВ «Бон-Лайф». Сума знецінення склала 970 860 грн..
З наведеного суд доходить до висновку, що позивач жодних втрат від інвестицій не отримав, як і не здійснив жодних витрат на створення забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат. Відображення позивачем в фінансовій звітності знецінення фінансової інвестиції на суму 970860,00грн. пов'язано зі зниженням вартості активу, а не із забезпеченням відшкодування майбутніх витрат або втрат.
В матеріалах справи також міститься копія договору від 20.12.2017, укладеного між ПрАТ «ДМЗ» (продавець) та ТОВ «ІНВЕСТЛОГІСТИК ГРУП» (покупець) щодо купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Бон Лайф» (п. 2.1. договору - ціна продажу еквівалентна 30 тис. доларів США), який підтверджує, що позивач не отримав втрат від інвестицій.
Судом встановлено на підставі наявних в матеріалах справи документів, що поставка товарів, робіт (послуг) здійснена позивачу на підставі укладених договорів із вищевказаними контрагентами, на підтвердження чого позивачем надані до матеріалів справи видаткові накладні постачальників товарів, акти приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг), що оформлені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», прибуткові ордери по оприбуткуванню товарів на складах позивача, які складені за тип. ф. М- 4 відповідно до наказу Міністерства статистики України №193 від 21.06.1996 року «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», накладні вимоги М-11 на видачу у виробництво товарів, податкові накладні зареєстровані контрагентами позивача відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, рапорти перезважування товарів на автовагах.
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Абзацом «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата складання податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду;
й) індивідуальний податковий номер.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Суд відзначає, що в акті перевірки №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 контролюючим органом не зазначено жодного порушення щодо реквізитів податкових накладних, порядку складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо наявності ухвал судів про доступ до документів та/або вилучення документів в рамках кримінальних проваджень, ухвал про порушення кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, оскільки відповідно до ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При цьому, суд звертає увагу, що отримання податковим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення податкового законодавства. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Суд вказує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеними вище контрагентами-постачальниками позивача та встановлено, що вказані господарські операції, пов'язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів є неправомірними, оскільки правомірність формування податкового кредиту по означеним контрагентам позивача підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
Суд відзначає, що в акті перевірки не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів, зокрема податкових накладних, видаткових накладних, інших первинних документів, вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, видатковими накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи та досліджені судом.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу вимог ст. ст. 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Стосовно доводів контролюючого органу про відсутність сертифікатів якості на товар суд зазначає, що такі доводи контролюючого органу не є достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій, оскільки сертифікати якості у контексті ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, якими підтверджується фактичне вчинення господарської операції.
Щодо доводів податкового органу про відсутність документів, які підтверджують транспортування товару від постачальників до позивача суд зазначає, що товарно - транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право платника податків на формування податкового кредиту та оскільки вона складається третьою особою підприємством - перевізником, з яким замовник укладає договір перевезення, то такий документ не може впливати на оцінку правовідносин між постачальником та покупцем товару, а тому його відсутність або складання з помилками чи неточностями не є достатнім для висновку про відсутність фактичного постачання товару в адресу покупця за договором постачання товарів. Окрім того, ненадання такого документа як товарно-транспортна накладна не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17 (адміністративне провадження №К/9901/3819/17, номер судового рішення в ЄДРСР № 72343803).
Суд зазначає, що посилання відповідача на інформацію баз даних контролюючого органу щодо відсутності у контрагентів позивача можливості виконувати роботи (надавати послуги) та поставляти товари є безпідставними, оскільки внесені відомості баз даних податкового органу є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №818/418/17 (касаційне провадження №К/9901/5097/17, номер судового рішення в ЄДРСР № 72791313).
У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17 (адміністративне провадження №К/9901/3819/17, номер судового рішення в ЄДРСР № 72343803).
Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2019 року у справі №826/6245/18 (адміністративне провадження №К/9901/3279/19, номер судового рішення в ЄДРСР 80894091) вказав, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності, трудових, матеріальних ресурсів, як підстави неможливості реального здійснення господарських операцій є необґрунтованими, з огляду на не доведення відповідачем відсутності можливості у контрагентів укладати із іншими суб'єктами господарювання власні договори оренди, найма та інші, з метою виконання своїх господарських зобов'язань перед позивачем.
При цьому відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
Щодо посилання контролюючого органу на кримінальні провадження, в яких фігурують контрагенти позивача, то суд зазначає, що системний аналіз норм Податкового кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що ухвали слідчого судді, за якими надається дозвіл на проведення процесуальних дій щодо контрагента платника податків в межах кримінального провадження, є процесуальними актами, які виносяться суддею у порядку реалізації його повноважень щодо здійснення судового контролю. Такі ухвали обов'язково містять виклад обставин, якими слідчий та прокурор обґрунтовують необхідність проведення відповідної процесуальної дії. При постановленні такої ухвали слідчий суддя не вирішує питання щодо винуватості чи не винуватості особи, відтак така ухвала не має жодного преюдиційного значення з огляду на приписи частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд відзначає, що наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
Аналогічна правова позиція з цього питання також висловлена Верховним Судом в постанові від 15.05.2018 у справі №815/423/17 (№К/9901/4625/17).
Доказів того, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача не були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відповідачем не надано.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано показники податкового кредиту по взаємовідносинам із вищенаведеними контрагентами.
З урахуванням вищевикладеного та досліджених під час розгляду справи первинних документів, судом встановлений рух активів від ТОВ ВКФ «НАЙС», НВ ПМП «Промтехконструкція», ПП «Електронні маркувальні системи», ТОВ «СІТАГО», ТОВ «Флюорит», ТОВ «АБИТУС», ТОВ «КАМІС», ТОВ «ЛТ-ІМПЕКС», ТОВ «МІНЕРАЛ ГРУП», ТОВ «ІМАС-2005», ТОВ «УКР АЛЕКС СЕРВІС», ТОВ «Металургійна компанія МІТРА», ТОВ «ВІАЛ-ПЛЮС», ТОВ «ВТС-Укрснабпром», ТОВ «ТБ «Приладобудування», ТОВ «ФЕРО-МД», ТОВ «Компанія Укрпромснаб», ТОВ «Тепло енерго комплект Україна», ТОВ «Промислове електротехнічне машинобудування», ТОВ «СК ФЛАГМАН», ТОВ «Приладобудування», ТОВ «ЦЕНТРРЕСУРС», ТОВ «ТЕРНЕСГРУП», ТОВ «ФІРМА ОРЕНСАЛ», ТОВ «ЛЮКС ТОРГ» до позивача, таким чином, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум за результатами взаємовідносин із переліченими підприємствами відповідає вимогам норм чинного податкового законодавства, а використання позивачем товарів та послуг поставлених/наданих вказаними підприємствами у власній господарській діяльності відповідає характеру та меті господарської діяльності позивача.
Так, в ході проведення перевірки за даними бухгалтерського обліку встановлено здійснення ПрАТ «ДМЗ» реалізації продукції власного виробництва на адресу пов'язаних осіб на території України з отриманням збитків на суму «-« 631719036,00 грн. Визначення фінансового результату в ході перевірки здійснено виходячи з різниці між вартістю реалізації та сумою витрат, що врахована ПрАТ «ДМЗ» у складі собівартості виготовлених та реалізованих товарів за податковим обліком, а саме: з даних журналів «Головна книга» за січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 pоку, січень 2017 pоку, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року здійснено співставлення рахунків оборотів по рахункам 701111 «Доходи від реалізації металопродукції вітчизняним покупцям», 701112 «Доходи від реалізації металопродукції іноземним покупцям», 901111 «Собівартість реалізованої металопродукції вітчизняним покупцям» (з кредитом рахунку 26 «Готова продукція»). Тобто, виробнича собівартість продукції ПрАТ «ДМЗ» перевищує вартість реалізації.
З урахуванням зазначених обставин, податковий орган вказав, що застосування договірних цін в якості ринкових звичайних цін в даних фінансово-господарських операціях між ПрАТ «ДМЗ» та ПрАТ «СУХА БАЛКА» (код 00191329), ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЄВРАЗ УКРАЇНА» (код 37301872), ПрАТ «ЄВРАЗ ЮЖКОКС» суперечить пп.14.1.71 пп.14.1.219 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.
Окрім того, в ході перевірки встановлено, що у ПрАТ «ДМЗ» відсутні економічні причини укладання угод за ціною, нижчою за виробничу собівартість, оскільки підприємство має збитковий характер діяльності. Звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою за фактичну собівартість кожної партії конкретного найменування продукції за відсутністю економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції. З огляду на вищенаведене, економічно обґрунтованою звичайною ціною у підприємств виробників є фактична собівартість.
З огляду на викладене, контролюючий орган вказав про порушення ПрАТ «ДМЗ» п.188.1 ст.188, з урахуванням п.14.1.71 ПК України, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 з урахуванням змін та доповнень, що призвело до заниження бази оподаткування ПДВ на 631719036 грн. та відповідно суми податкових зобов'язань (за ставкою, визначеною п. 193.1 ст. 193 ПКУ) на 126 343 807 грн., в т.ч. по періодам: січень 2016 р. - 12 214 029 грн.; лютий 2016 року - 10 146 080 грн.; березень 2016 року - 9 038 137 грн.; жовтень 2016 року - 261 150 грн.; листопад 2016 року - 3 670 672 грн.; грудень 2016 року - 8 625 502 грн.; січень 2017 року - 30 184 804 грн.; лютий 2017 року - 19 465 269 грн.; березень 2017 року - 20 673 055 грн.; квітень 2017 року - 12 000 225 грн.; травень 2017 року - 64 884 грн.
Окрім того, на порушення п. 201.1 ст. 201 ПК України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, ПрАТ «ДМЗ» не складено та не зареєстровано податкові накладні на суму, розраховану виходячи з перевищення звичайної ціни над фактичною на загальну суму 126343807 грн., в т.ч. по періодам: січень 2016 року - 12 214 029 грн.; лютий 2016 року- 10 146 080 грн.; березень 2016 року - 9 038 137 грн.; жовтень 2016 року- 261 150 грн.; листопад 2016 року - 3 670 672 грн.; грудень 2016 року- 8 625 502 грн.; січень 2017 року- 30 184 804 грн.; лютий 2017 року- 19 465 269 грн.; березень 2017 року - 20 673 055 грн.; квітень 2017 року- 12 000 225 грн.; травень 2017 року - 64 884 грн..
Також, в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що позивачем протягом квітня, жовтня, грудня 2016 року сформовано податкові зобов'язання по операціям з реалізації коксу, коксового горішку та коксової дрібниці на адресу ТОВ «Запорожспецсплав», ПАТ «ПІВДГЗК», ТОВ «МЕТАЛПРОМЕКСПОРТ», ПрАТ «ММК ім. Ілліча», AT «ДНІПРОВАЖМАШ», ПАТ «ДМК», ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», ПРАТ «МК «Азовсталь».
В ході перевірки встановлено порушення ПрАТ «ДМЗ» алгоритму подання заяви, визначеною нормою п.45 підр.2 розд. XX Податкового кодексу України та п.9 «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, а саме - у звітному (податковому) періоді, з першого числа якого платник відмовляється/зупиняє використання зазначеної пільги.
Таким чином, ПрАТ «ДМЗ» на порушення п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.3 ст. 201, пунктів 44 та 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу завищено податкові зобов'язання на суму 6397479 грн., в т.ч. по періодам: завищено податкові зобов'язання в квітні 2016 року на суму 4725660 грн., жовтні 2016 року на суму 15919184 грн., грудні 2016 року на суму 35788099 грн., січні 2017 року на суму 5441033 грн., занижено податкові зобов'язання в березні 2016 року на суму 915 671 грн., травні 2016 року на суму 3511 641 грн., вересні 2016 року на суму 41 371 706 грн., листопаді 2016 року на суму 8 355 535 грн., квітні 2017 року на суму 1 321 944 грн.
Окрім того, на порушення п. 201.1, 201.3, 201.10 ст. 201 ПК України, ПрАТ «ДМЗ» не складено та не зареєстровано податкові накладні на загальну суму 95 947 890 грн., в т.ч. по періодам: березень 2016 року - 915 671 грн., квітень 2016 року - 6 200 867 грн., травень 2016 року -22 341 595 грн., вересень 2016 року -41 380 181 грн., жовтень 2016 року - 3 358 954 грн., листопад 2016 року - 13 730 489 грн., грудень 2016 року - 6 698 189 грн., квітень 2017 року - 1 321 944 грн..
Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін.
Підпунктом 14.1.71 п. 14.1. ст. 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.
Ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично й фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (п. 14.1.219 ПК України).
Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (п. 14.1.218 ПК України).
З аналізу норм Податкового кодексу України випливає, що база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим, визначають обов'язкові умови відповідності ціни поставки (договірної ціни) ринковій ціні, однією з яких є володіння сторонами достатньою інформацією про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах та передбачають можливість доведення невідповідності договірної ціни рівню ринкових цін.
Звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена сторонами у договорі, яка водночас має відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).
Цивільним кодексом України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідачем не надано доказів продажу позивачем продукції власного виробництва за ціною нижче звичайної ціни, як і не надано доказів, що такі ціни не відповідають ринковим.
Під час розгляду справи представники відповідача пояснили, що сума податкових зобов'язань з ПДВ в розмірі 126 343 807 грн. розрахована перевіряючими виходячи з бази, яка складає різницю між оборотами по рахунку 901111 «Собівартість реалізованої металопродукції вітчизняним покупцям» та оборотами по рахунку 701111 «Доходи від реалізованої металопродукції вітчизняним покупцям», 701112 «Доходи від реалізації металопродукції іноземним покупцям». З огляду на зазначене, судом встановлено, що контролюючим органом означена сума розрахована не за даними первинних бухгалтерських документів.
У той же час, за даними акта перевірки, що також не заперечувалося представниками позивача, продаж продукції власного виробництва (металопродукція) позивачем здійснювався вітчизняним покупцям, які є резидентами України.
Визначення податкових зобов'язань з ПДВ за методом, який застосовано відповідачем та зазначено в акті перевірки не передбачено жодним нормативно - правовим документом.
Відповідачем не доведено правомірності визначення податкових зобов'язань з ПДВ по рахунку 701112 «Доходи від реалізації металопродукції іноземним покупцям», оскільки ані в акті перевірки, ані в додатку № 12.1 до акта перевірки не зазначено жодного нерезидента (іноземного покупця).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення щодо отримання позивачем збитків на суму - «-« 631 719 036грн., та як наслідок визначення податкових зобов'язань з ПДВ в розмірі - 126 343 807 грн.
Щодо порушення позивачем п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п.201.3 ст.201, пунктів 44 та 45 підрозділу 2 розділу XX ПК України, яке виразилося у реалізації коксової продукції в періодах, по яким заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктами 44 та 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України подані з порушення абз.3 п.45 підр.2 розд. ХХ Податкового кодексу України, суд зазначає таке.
Позивачем протягом квітня, жовтня, грудня 2016 року сформовано податкові зобов'язання по операціям з реалізації коксу, коксового горішку та коксової дрібниці на адресу ТОВ "Запорожспецсплав", ПАТ «ПІВДГЗК», ТОВ "МЕТАЛПРОМЭКСПОРТ", ПрАТ "ММК ім. Ілліча". AT "ДНІПРОВАЖМАШ", ПАТ "ДМК", ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ", ПРАТ "МК "Азовсталь".
За твердженням контролюючого органу такі операції здійснені в період дії податкової пільги, а тому позивач зобов'язаний сформувати податкові зобов'язання за операціями, що були звільнені від оподаткування ПДВ та зареєструвати податкові накладні, у зв'язку з використанням товару в операціях, що не є об'єктами оподаткування.
Судом встановлено, що позивач подав заяву про відмову від пільги в квітні 2016 року 30.03.2016 за № J0215901, за жовтень 2016 року 28.10.2016 за № J0215901, за грудень 2016 року 03.01.2017 за № J0215901.
Відповідно до п. 45 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин) що тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД.
Відповідно абз. 2 ст. 45 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у разі застосування зазначеної пільги норми пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу не застосовуються в частині товарів/послуг, необоротних активів, суми податку на додану вартість з вартості яких були включені до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах, що передували періоду початку застосування пільги.
Згідно абз. 3 ст. 45 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, платник податків може відмовитися від використання зазначеної пільги чи зупинити її використання на один або декілька звітних (податкових) періодів шляхом подання заяви. Заява, у якій зазначається перелік товарних позицій товарів згідно з УКТ ЗЕД і період, на який платник відмовляється чи зупиняє використання пільги, подається до контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків до настання звітного періоду, в якому платник податку не передбачає використання зазначеної пільги. Відмова від використання пільги, зазначеної у цьому пункті, чи зупинення її використання застосовується з першого числа звітного (податкового) періоду, зазначеного у заяві.
Як встановлено судом, позивач відмовився від пільги, шляхом подання заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України по кожному періоду, в тому числі, за квітень, жовтень та грудень 2016 року, які є спірними.
Позиція податкового органу зводиться до того, що позивач не подавши в строк заяву про відмову від пільги, зобов`язаний автоматично користуватися цією пільгою та не мав права декларувати податкові зобов`язання з ПДВ, не мав права на податковий кредит з ПДВ, що є порушенням п. 201.1, п. 201.3, ст. 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до вимог пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 ПК України, платник податків має право: користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до вимог підпунктів 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
За приписами пункту 30.4 наведеної норми, платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.
У відповідності до пункту 30.9 цієї статті ПК України, податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов`язком, отже, згідно з вимогами Податкового кодексу України позивач має право, а не обов`язок щодо користування податковими пільгами.
У той же час, жодною нормою Податкового кодексу України не визначено, що платник податків зобов`язаний автоматично користуватися податковою пільгою в разі не подання/несвоєчасного подання заяви про відмову від пільги.
Суд при вирішенні вказаної справи звертає увагу на те, що відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.3 ст. 201 ПК України визначено, що у разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 201 ПК України визначено тільки один випадок, коли сума податку не може бути віднесена до податкового кредиту при звільненні від сплати, а саме згідно з п. 201.9 ст. 201 ПК України визначено, що не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.
Як встановлено судом, позивач здійснював реєстрацію податкових накладних після подання заяв про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України за період: грудень 2016 року, складені позивачем податкові накладні були зареєстровані, що підтверджується квитанціями №2, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 819/1383/17, за обставин реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, судом правильно оцінено як наслідок неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 ст. 201 при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.
Таким чином, враховуючи факт прийняття та реєстрації податковим органом податкових накладних, складених позивачем у зв'язку з реалізації коксу, коксового горішку та коксової дрібниці на адресу ТОВ «Запорожспецсплав», ПАТ «ПІВДГЗК», ТОВ «МЕТАЛПРОМЭКСПОРТ», ПрАТ «ММК ім. Ілліча», AT «ДНІПРОВАЖМАШ», ПАТ «ДМК», ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», ПРАТ «МК «Азовсталь» доводи про завищення податкових зобов'язань на суму 6397479 грн. є необґрунтованими.
Згідно з актом перевірки від 27.03.2019 № 48/28-10-46-17-05393056 в розділі 3.3 «Результати перевірки повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету акцизного податку» стосовно перевірки питань дотримання вимог ст.231 та ст.232 Податкового кодексу України відповідачем зазначено, що ПрАТ «ДМЗ» в порушення п.п. 213.1.2 п. 213.1 ст. 213, п. 216.6 ст. 216, ст. 231 та ст. 232 Податкового кодексу України за період перевірки з 01.04.2016 по 30.09.2017 не були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних, акцизні накладні за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД на обсяги пального, використаного для власного споживання.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає таке.
В матеріалах справи містяться накладні вимоги на відпуск/внутрішнє переміщення матеріалів - форма №М-11, які підтверджують використання пального (дизельне паливо, бензин, пальне для реактивних двигунів) у власній господарській діяльності позивача.
Наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 за № 193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» затверджено форму № М-11 накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, яка призначена для обліку руху матеріальних цінностей всередині підприємства.
Відповідно до п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, реалізація пального для цілей розділу VI «Акцизний податок» Податкового кодексу України - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі, передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.
Підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 ст. 212 ПК України визначено вичерпний перелік осіб, які є платниками акцизного податку, у тому числі особа, яка реалізує пальне.
У відповідності до пункту 232.1 ст. 232 ПК України, облік обсягів пального в системі електронного адміністрування реалізації пального ведеться за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.
Згідно з п.п. 213.1.12 п. 213.1 ст. 213 ПК України об'єктами оподаткування є операції з реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що:
- отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в ЄРАН;
- ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією;
- вироблені в Україні, реалізація яких є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
Таким чином, операції з використання пального для власного споживання не є в розумінні Податкового кодексу України реалізацією пального для цілей розділу VI «Акцизний податок» Податкового кодексу України.
Згідно із частиною 1 пункту 2 розділу І Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2016 року № 2, акцизна накладна, розрахунок коригування акцизної накладної, заявка на поповнення (коригування) залишку пального складаються особами, які здійснюють реалізацію пального та які відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 розділу VI Кодексу визначені платниками акцизного податку.
У відповідності до частини 5 пункту 2 розділу І Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2016 року №2, акцизна накладна, розрахунок коригування акцизної накладної, заявка на поповнення (коригування) залишку пального вважаються недійсними у разі їх заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті.
Частиною 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2016 року № 2, акцизна накладна складається при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.
У відповідності до пункту 2 Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14, декларацію складають та подають особи, визначені статтею 212 розділу VI Кодексу як платники акцизного податку (далі - платник). Платники заповнюють та подають розділи та додатки до Декларації лише щодо тих операцій, які вони здійснюють і за якими у них виникають податкові зобов'язання зі сплати акцизного податку, про що робиться відповідна відмітка у графі «Ознака подання» на останньому аркуші Декларації.
З аналізу наведених норм видно, що обов'язок по складанню акцизних накладних покладається на продавця таких паливно-мастильних матеріалів.
Як встановлено судом, позивач не є продавцем паливно - мастильних матеріалів, а отже не зобов'язаний складати акцизні накладні на придбані паливно - мастильні матеріали, які використані ним в процесі здійснення власної господарської діяльності.
Відповідно до п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, реалізація пального для цілей розділу VI «Акцизний податок» ПК України - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі, передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.
Відповідачем під час розгляду справи не доведено те, що позивач здійснює продаж бензолу на митній території України.
За твердженням позивача, що також не заперечувалося представниками відповідача, позивач здійснює операції з реалізації з передачі (відпуску, відвантаження) пального (бензолу сирого кам'яновугільного) на експорт, тобто за межами митної території України, а отже заповнення та подання Додатку 1-1 до податкових декларацій акцизного податку не здійснюється.
В акті перевірки відповідачем наведено дані перевірки дотримання вимог п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України щодо факту подання /неподання Звіту про контрольовані операції та повноти відображення в ньому контрольованих операцій.
Перевіркою показників задекларованих ПрАТ «ДМЗ» у Звіті про контрольовані операції за 2014 рік у обсязі 4 546 655 236,00 грн. (без ПДВ) порушень не встановлено.
У той же час в акті перевірки від 27.03.2019 № 48/28-10-46-17-05393056 у розділі 3.8 «Перевірка дотримання вимог п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України щодо факту подання/неподання Звіту про контрольовані операції та повноти відображення в ньому контрольованих операцій» контролюючим органом зазначено, що за результатами проведеної перевірки виявлено факти неповного декларування та завищення задекларованих сум у звіті про контрольовані операції (КО) за 2015 рік та 2016 рік господарських операцій, які підпадають під критерії контрольованих, занижено на загальну суму 19 570 009,0 грн.
Відповідно до даних акта перевірки №48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 зазначено про порушення заниження обсягів контрольованих операцій в Звіті за 2016 рік, а саме: заниження на суму 67 554,00 грн., завищення на суму - 1 103 685,00 грн..
Судом встановлено, що посадовими особами відповідача також здійснено перевірку відображених операцій в бухгалтерському обліку проводками № 201310 «Вогнетриви», №632100 «Розрахунки з іноземними постачальниками за МПЗ», № 945700 «Витрати від операційної курсової різниці та розрахунок по обсягам операцій без урахування курсової різниці.
Отже, дослідженню підлягають дані Звіту про контрольовані операції за 2015 рік, 2016 рік та строки подачі з порівнянням даних бухгалтерського обліку зазначеного відповідачем в акті перевірки та відповідно норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Підпунктом 39.4.1 п. 39.4 ст. 39 ПК України встановлено, що для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.
Відповідно до п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакції з 01.01.2015) платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформацію про здійснені контрольовані операції одночасно з поданням декларації з податку на прибуток підприємств (додаток до декларації).
Платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Судом встановлено, що позивачем подано Звіт про контрольовані операції за 2015 рік - 26.04.2016, тобто в строки встановлені п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, в редакції з 01.01.2015).
Згідно з п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України, платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
Звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній подаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач подав звіт про контрольовані операції за 2016 рік - 28.09.2017, тобто в строки встановлені п.п. 39.4.2 п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.п. 39.4.2.1 п. 39.4 ст. 39 ПК України, у звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.
У разі якщо платником податку виявлено, що у раніше поданому звіті про контрольовані операції інформація надана не в повному обсязі, містить помилки або недоліки, такий платник податків має право подати:
- новий звіт до закінчення граничного строку подання звіту про контрольовані операції за такий самий звітний період;
- уточнюючий звіт у разі його подання після закінчення граничного строку для відповідного звітного періоду.
Подання платником податку уточнюючого звіту про контрольовані операції не звільняє від відповідальності, передбаченої підпунктами 120.4 і 120.6 статті 120 цього Кодексу.
Платник податків під час проведення документальних перевірок не має права подавати звіт (уточнюючий звіт) про контрольовані операції за звітний період, який перевіряється.
Форма та порядок складання звіту про контрольовані операції встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Пунктом 120.4 ст. 120 ПК України встановлено, що невключення до поданого звіту про контрольовані операції інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції та/або невключення до поданого звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній інформації відповідно до вимог статті 39 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі: 1 відсотка суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році; 1 відсотка суми доходу (виручки) учасника міжнародної групи компаній, інформація про якого в порушення вимог цього Кодексу не відображена у звіті в розрізі країн міжнародної групи компаній, але не більше 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Порядок складання Звіту про контрольовані операції, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 18 січня 2016 року №8.
Загальна вартість контрольованої операції зазначається у графі 20 Відомостей про контрольовані операції (Додатка до Звіту про контрольовані операції) в гривнях, тобто в сумі, за якою відповідна операція відображена в бухгалтерському обліку платника податку (п. 23 розділу IV Порядку складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.01.2016 р. № 8, в редакції від 18.01.2016 ). Така ж сума відображається в графі 4 Загальних відомостей про контрольовані операції Звіту.
Пунктом 17 Порядку складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.01.2016 р. № 8, встановлено, що у графах 14, 15 зазначається однакова дата - дата переходу прав власності на товари або дата складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.
Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах, установлених НБУ (п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 р. № 193 (далі - П(С)БО 21)).
Відповідно до п. 5 П(С)БО 21, операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов'язань, власного капіталу, доходів і витрат).
Судом встановлено, що позивачем включено в Звіт про контрольовані операції за 2015 рік та відображено всі операції згідно Порядку складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.01.2016 р. № 8, в сумі, за якою відповідна операція відображена в бухгалтерському обліку платника податку, з врахуванням дати переходу права власності на товари та за вирахуванням непрямих податків, витрат від операційної курсової різниці.
Відповідачем в акті перевірки зазначено, що розрахунок зроблено без урахування курсових різниць, за вирахуванням непрямих податків.
Як встановлено судом під час розгляду справи, контролюючим органом не взято до уваги врахування позивачем дати переходу права власності на товари, таким чином, відповідачем не доведено порушення позивачем п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України щодо заниження показників Звіту про контрольовані операції за 2015 рік.
Щодо заниження в Звіті про контрольовані операції за 2015 рік обсягу операцій з ООО «Чиатурманганум Джорджия» (Грузія) на суму у розмірі 6848273,00 грн., судом встановлено, що в Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 п.п. 39.2.1 п. 39.2 статті 39 ПК України, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 977-р, Грузія не входить. Грузія була включена в Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 п.п. 39.2.1 п. 39.2 статті 39 ПК України, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 1042-р, від 14.05.2015 № 449-р.
Таким чином, обсяг операцій з ООО «Чиатурманганум Джорджия» (Грузія) включається до Звіту про контрольовані операції за 2015 рік в обсязі, який здійснено до 15.09.2015.
Відповідачем не надано розрахунку заниження/завищення операції при відображенні в Звіті про контрольовані операції за 2015 рік обсягу операцій з ООО «Чиатурманганум Джорджия» (Грузія) за період з 01.01.2015 по 15.09.2015, що виключає можливість встановити правомірність оскарженого податкового повідомлення - рішення.
В акті перевірки № 48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 ( а.с. 275-276) відповідачем зазначено про порушення підприємством вимог податкового законодавства в частині заниження обсягів контрольованих операцій в Звіті за 2016 рік, а саме: заниження на суму 67 554,00 грн., завищення на суму - 1 103 685,00 грн.
На аркушах 275-276 акта перевірки відповідачем наведено опис порушень в Звітах по контрольованим операціям за 2015 рік та зазначено про завищення на суму у розмірі 67 554,00 грн. по нерезиденту ТОВ «Metlica - Zuev» (Молдова), завищення на суму у розмірі 1 103 685,00 грн. по нерезидентам ТОВ «Распадська вугільна компанія».
У той же час в матеріалах справи міститься копія контракту № 1064 від 10.06.2016, укладеного між позивачем та ООО «Metalica-Zuev» (Молдова), згідно з яким господарські взаємовідносини між вказаними підприємствами виникли з 10.06.2016, а тому суд погоджується з позицією позивача про те, що у останнього відсутній обов'язок включати обсяг операцій по вказаному контрагенту в Звіт про контрольовані операції за 2015 рік.
Представник позивача також наголосив, що наведений опис операцій, встановлених перевіркою по вказаному контрагенту, не відноситься до 2016 року.
Таким чином, відповідачем не доведено порушення позивачем п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України щодо заниження показників Звіту про контрольовані операції за 2016 рік.
Як зазначено в акті перевірки № 48/28-10-46-17-05393056 від 27.03.2019 (аркуш 251-252) декларантом невірно вказано ІПН платника, в той же час, ані в акті перевірки в розділі 3.5.8 акта перевірки, ні в додатках до акта перевірки не наведено опису ПІБ із вказанням ІПН працівників позивача, по яким декларантом було невірно вказано ІПН в звітах 1ДФ.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з п. 51.1 ст. 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
За приписами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Відповідно до п.3.1 Порядку №4 реквізити податкового розрахунку, що заповнюються, зокрема: відображення відомостей у розділі І «Суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку» (далі - розділ І): у графі 1 «№ з/п» відображається порядковий номер кожного рядка, що заповнюється; у графі 2 «Податковий номер або серія та номер паспорта*» відображається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку.
За змістом п.4.1 Порядку №4 коригування поданого і прийнятого податкових розрахунків проводяться на підставі самостійно виявлених податковим агентом помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом.
Пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Судом досліджено податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за звітні періоди та уточнюючі, які підтверджують, що позивач самостійно, в строки встановлені п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, виправив виявлені помилки в ІПН фізичних осіб (працівників підприємства).
Разом з тим, в акті перевірки не вказано про втрати бюджету, неповну сплату податку утриманого з сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб до бюджету, або про зміну майнового стану платника податку та не підтверджено доказами та поясненнями відповідача.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у цій справі Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 892/893-20 від 20.07.2020 по адміністративній справі №160/4001/19.
Згідно з означеним висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 892/893-20 по адміністративній справі № 160/4001/19, за результатами проведених досліджень документально не підтверджено:
- порушення ПрАТ «ДМЗ» п. 135.1, п. 135.2 ст.135, п.137.10 ст. 137, з урахуванням абз. «б» пп. 14.1.13 п.14.1 ст.14 та п.44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, щодо заниження інших доходів за 2014 р. на суму 157272903 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 р. на суму у розмірі 157272903 грн.;
- порушення ПрАТ «ДМЗ» пп. 134.1.1 п.134.1. ст.134, з урахуванням п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, п.7, п. 10 МСБО 18 «Дохід», ст. ст. 1, 2, 3, 9, 11, 12 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1, п.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, розділу 1 Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, щодо заниження доходів за період з 01.01.2015 по 30.09.2017 на суму 140765290 грн. за рахунок задекларованих ПрАТ «ДМЗ» взаємовідносин з контрагентами-постачальниками «ризикового» сектору економіки що призвело до завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за наступні періоди у сумі 140765290 грн.: 2015 р - 4 531787,00 грн., 2016 р. - 42064510,00грн., в т.ч. 1 квартал - 424814,00 грн., півріччя - 804476,00грн., три квартали - 23764842,00 грн., три квартали 2017року - 95139853,00грн., півріччя 2017 року - 53095076,00грн., 1 квартал 2017 року - 8629424,00 грн.;
- порушення ПрАТ «ДМЗ» п. 201.1., п.201.3, п. 201.10 ст. 201 ПК України в частини не складання та несвоєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних перевищення звичайної ціни над фактичною ціною реалізації продукції власного виробництва на загальну суму 126343807 грн., в т.ч. по періодам: січень 2016 року - 12214029 грн., лютий 2016 року - 10146080 грн., березень 2016 року - 9038137 грн., жовтень 2016 року - 261150 грн., листопад 2016 року - 3670672 грн., грудень 2016 року - 8625502 грн., січень 2017 року - 30184804 грн., лютий 2017 року - 19465269 грн., березень 2017 року - 20673055 грн., квітень 2017 року - 12000225 грн., травень 2017 року - 64 884 грн.;
- завищення ПрАТ «ДМЗ» податкових зобов`язань внаслідок порушення п. 198.5 ст.198, п.201.3. ст.201 та п.44 і 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України на загальну суму 6397479 грн., в т.ч. по періодам: завищення податкових зобов`язань у квітні 2016 р. на суму 4725660 грн, жовтні 2016 р. на суму 15919184 грн, в грудні 2016 року на суму 35788099 грн., в січні 2017 року на суму 5441033 грн. та заниження податкових зобов`язань в березні 2016 року на суму 915671 грн., травні 2016 року на суму 3511641 грн., вересні 2016 року на суму 41371706 грн, листопаді 2016 року на суму 8355535 грн., квітні 2017 року на суму 1321944 грн.;
- порушення ПрАТ «ДМЗ» п. 201.1., 201.3, 201.10 ст.201 та п.45 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України в частини не складання та несвоєчасної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 95947890 грн., в т.ч. по періодам: березень 2016 року на суму 915671 грн., квітень 2016 року на суму 6200867 грн., травень 2016 року на суму 22341595 грн., вересень 2016 року на суму 41380181 грн., жовтень 2016 року на суму 3358 954 грн., листопад 2016 року на суму 13730489 грн., грудень 2016 року на суму 6698189 грн., квітень 2017 року на суму 1321944 грн.;
- завищення податкового кредиту на суму 21568144 грн. за рахунок порушення п. 198.1, п. 198.2, п.198.6 ст.198, з урахуванням норм п.44.1 ст.44 ПК України завищення ПрАТ «ДМЗ» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за вересень 2017 року на суму 27556056 грн.;
- завищення ПрАТ «ДМЗ» суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 112495 102 грн., в тому числі по періодах: лютий 2016 року - 6867777 грн., березень 2016 року - 5025821 грн., травень 2016 року - 7363434 грн., червень 2016 року - 2530953 грн., липень 2016 року - 3555958 грн., вересень 2016 року - 36973470 грн., жовтень 2016 року - 5145140 грн., листопад 2016 року - 1481623 грн., грудень 2016 року - 11085277 грн., січень 2017 року - 2124656 грн., лютий 2017 року - 3984191 грн., березень 2017 року - 21144194 грн., квітень 2017 року - 4673286 грн., серпень 2017 року - 256384 грн., вересень 2017 року - 282938 грн.;
- порушення ПрАТ «ДМЗ» п.п. 213.1.2 п. 213.1 ст. 213, п. 216.6 ст. 216, ст. 231 та ст. 232, з урахуванням пп.14.1.212 п.14.1. ст.14 ПК України щодо не складання та не реєстрації у Єдиному реєстрі акцизних накладних, акцизних накладних за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД за період з 01.04.2016 по 30.09.2017 на обсяги пального, використаного для власного споживання у сумі 2182703,33 грн.;
Позивач зазначив, що отримавши вказаний акт перевірки 10.04.2019 останнім надано на нього заперечення від 10.04.2019 № 106/1741.
У судовому засіданні представник відповідача повідомив суду, що зазначеним листом було виправлено технічні помилки, допущені під час складання акта.
Окрім того, згідно акта перевірки від 27.03.2019 № 48/28-10-46-17-05393056 (стор. 239-243 акта) контролюючим органом по неосновному місцю обліку знаходження майна позивача описано показники нерухомого майна (будівлі та споруди бази відпочинку «Сонячна», яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, пров. Лісний, 3). Дані показники об'єкту нерухомого майна, для визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період, що перевірявся зазначені із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2009, серія САС №552045, виданого Виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» використовує нежитлову будівлю по вулиці Тиверська, 4, для розміщення Медико - санітарної частини підприємства (медичний заклад). Розміщення в будівлі по вул. Тиверська, 4, медико - санітарної частини підтверджується наступними документами: перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» та наказ № 12-АТ від 03.04.1997; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; договір оренди землі від 22.11.2017 відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлової будівлі медико - санітарної частини, яка розташована: по вул. Тиверській (вул. Сериківська), 4 (Новокодацький (Ленінський) район).
Для надання працівникам підприємства страхових послуг, ПрАТ «ДМЗ» укладено з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», ПрАТ «Страхова компанія «ІНГРУП» договори.
Відповідно до п. 1.1., п. 1.2 договору № 1576/2015 оренди нерухомого майна від 01.12.2015, укладеного між ПрАТ «ДМЗ» та ПрАТ «Страхова Компанія «ДНЕПРІНМЕД», орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення (кабінет № 321), загальною площею 25,4 кв. м. для надання страхових послуг працівникам підприємства.
Згідно з п. 1.1, п. 1.2 договору оренди № 1656/2017 від 01.09.2017, укладеного між ПрАТ «ДМЗ» та ПрАТ «Страхова Компанія «ІНГРУП, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 25,4 кв.м. в медико - санітарній частині підприємства (інв. № 1475) згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього Договору, для надання страхових послуг працівникам підприємства.
В рішеннях Дніпропетровської міської ради №3/65 від 15.07.2015 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», №7/11 від 13.07.2016 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», № 12/18 від 12.02.2017 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» відсутній пункт щодо встановлення інших ставок податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у разі передачі в оренду частини будівлі, як і відсутній пункт щодо перекваліфікації будівель, які використовуються у сфері охорони здоров'я, у разі передачі частини будівлі в оренду.
Будівля медико - санітарної частини ПрАТ «ДМЗ» становить загальну площу 5656,4 кв.м., в яких один з кабінетів площею 25,4 кв.м. було ПрАТ «ДМЗ» передано в оренду, для надання страхових послуг працівникам підприємства.
Відповідно до досліджених документів встановлено, що за адресою пр. Сергія Нігояна, 72 (колишня назва - пр. Калініна, 72) була розташована художня майстерня. В 2014 році даний об'єкт, як основний засіб було ліквідовано (будівлю розібрано), що підтверджується актом на списання основних засобів від 29.09.2014 року та експертизою об'єкту основних засобів, який буде ліквідовано, який складено 08.09.2014.
З даних податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) по земельному податку вбачається, що ПрАТ «ДМЗ» задекларовано та сплачено земельного податку за 2014 рік в розмірі - 21 116,72грн., за 2015 рік - 26 374,76грн., за 2016 рік - 116 685,03грн., за 2017 рік - 123 686,43грн.
Разом з тим, суд відзначає, що порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, відповідно до пунктів 3,4,5 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Відповідно до п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, в акті (довідці) документальної перевірки, інформативних додатках та інших матеріалах не допускаються будь-які виправлення цифрових показників, дат та інших даних.
Відповідно до пункту 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За наведених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з положеннями частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частини 5 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 242 - 246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова