Справа № 520/13740/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 р.Справа № 520/13740/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 21.12.20 року по справі № 520/13740/2020

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Одеської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000024/2 від 03.09.2020 Одеської митниці ДМС України;

- визнати протиправною та скасувати картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500050/2020/00185 від 30.09.2020 р. Одеської митниці ДМС України;

- стягнути з Одеської митниці ДМС України (, адреса: 65078, м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, буд.21 А), за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2942,00 грн. та зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA500050/2020/000024/2 від 03.09.2020 Одеської митниці ДМС України.

Визнано протиправною та скасовано картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500050/2020/00185 від 30.09.2020 р. Одеської митниці ДМС України.

Стягнуто з Одеської митниці ДМС України (, адреса: 65078, м.Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд.21 А), за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2942,00 грн. та зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року у справі №520/13740/20 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка обставинам прийняття рішення про коригування митної вартості. Крім того, зазначає, що декларантом не було подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України. Запитувані митним органом додаткові документи були надані не в повному обсязі та не надана інформація щодо вартості тари та упаковки щодо включення/не включення у ціну товару, що виключало можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України. Також декларантом не було за власним бажанням надано додаткові, наявні у нього, інші документи, які б спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, та не надано витребувані фіскальним органом документи.

Крім того, відповідач зазначає, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів у максимально наближений до митного оформлення товарів становив: 1,79 доларів США/кг (МД №UA500020/2020/223205 від 15.08.2020 року), з огляду на це - митну вартість було скориговано до рівня 1,79 доларів США/кг. У зв`язку з викладеним, у відповідності до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI Одеською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості № UA500050/2020/000024/2 від 15.09.2020 року.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.11.2018 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ZHEJIANG SHENHAO NEW MATERIAL CO., LTD (Китай, м. Хайнін, Продавець) укладено контракт №101118.

Відповідно до пп.1.1. умов вказаного контракту, продавець продає, а позивач придбаває товари: матеріали широкоформатного друку, пвх плівки (банери) в рулонах партіями, відповідно Інвойсам. В Інвойсах знаходять своє відображення повне найменування товару з зазначенням одиниці виміру, ціни за одиницю, кількість і загальна вартість, вартість поставки і строки. Відповідно до пп. 3.1 вказаного контракту, продавець постачає товар на умовах, зазначених в інвойсі. Відповідно до пп. 5.4 контракту, платежі здійснюються по передоплаті. Розмір передоплати зазначено в рахунку-проформі або рахунку-фактурі. Відповідно до пп.6.1, пакування повинно відповідати вимогам заводу виробника. Відповідно до пп.6.2, пакування повинно мати маркування, що містить наступні значення: найменування товару, кількість, маркування виробника.

На підставі вказаного контракту продавцем було направлено на адресу позивача комерційний інвойс від 06.07.2020. У інвойсі міститься, окрім найменування, опис, одиницю виміру, кількість, ціну та загальну вартість (5971 долар США), умови поставки та оплати.

Так, умови поставки: FOB Shanghai (Free On Board, або Франко борт Shanghai) - термін Інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження - Shanghai. Така умова означає, що з цього моменту усі витрати і ризики, чи втрати, ушкодження товару, повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту.

Умови оплати: 100% передплата.

ФОП ОСОБА_1 на підставі вказаного контракту та комерційного інвойсу сплатив 1812,00 Доларів США - 06.07.2020; 4091,38 Доларів США- 20.07.2020; 67,82Доларів США - 08.09.2020 р. (на загальну суму - 5971,2 Доларів США), що підтверджується відповідними SWIFT переказами на банківський рахунок продавця. Листом продавець повідомив, що ціна товару відповідає ціні, зазначеній в комерційному інвойсі та контракті.

На підставі Експертного висновку №427/20 від 22 квітня 2020 року, експертом Харківської торгово-промислової палати ОСОБА_2 було визначено код товару у відповідності з УКТЗЕД - 3921 90 60 00 (Інші плити, листи, плівки та смуги або стрічки з пластмаси; Інші; З продуктів поліприєднання (адитивної полімеризації)).

На підставі Експертного висновку №92-ЦЗ/20 від 14.09.2020, оцінювача-експерта Харківської торгово-промислової палати ОСОБА_3 було встановлено, що: "ринкова вартість товару дорівнює вартості товару згідно контрактної документації".

На підставі Експертного висновку №98/20 від 15 вересня 2020 року, експертом Харківської торгово-промислової палати ОСОБА_4 було визначено код товару у відповідності з УКТЗЕД - 3921 90 60 00 (Інші плити, листи, плівки та смуги або стрічки з пластмаси; Інші; З продуктів поліприеднання (адитивної полімеризації).

ФОП ОСОБА_1 - Декларант- через особу, яку уповноважив на декларування товарів, - ТОВ "ІМТРЕК" (Код ) було подано до митного оформлення ЕМД №UА500050/2020/209766 від 15.09.2020.

Разом з ЕМД №UА500050/2020/209766 від 15.09.2020 було подано наступні документи: пакувальний лист від 06.07.2020, рахунок-фактура від 06.07.2020, коносамент від 31.07.2020, навантажувальний документ від 04.09.2020, сертифікат про походження товару від 28.07.2020, акт про проведення огляду від 09.09.2020, банківський платіжний документ, що стосується товару від 06.07.2020, банківський платіжний документ, що стосується товару від 20.07.2020, банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.09.2020, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 28.08.2020, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 28.08.2020, висновок про якісні характеристики товарів підготовлений спеціалізованими експертними організаціями від 22.04.2020, висновок про якісні характеристики товарів підготовлений спеціалізованими експертними організаціями від 15.09.2020, висновок про якісні характеристики товарів підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 14.09.2020, Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого с виробник товарів, що декларуються від 10.11.2018, договір про надання послуг митного брокера від 26.02.2019, договір (контракт) про перевезення від 20.07.2015, довідка з банку від 28.04.2020, довідка з банку від 28.04.2020, скрін реквізитів банку від 23.07.2020, технічний опис від 06.07.2020, технічний опис від 06.07.2020, фото зі складу від 09.09.2020, єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів від 07.09.2020, платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 07.09.2020.

Відповідачем, у зв`язку з виявленням ризиків, на адресу позивача був направлений запит, відповідно до якого було запропоновано надати додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки по здійсненню платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс-листи), каталоги виробника товару; копію митної декларації країни відправлення. У зазначеному запиті відповідач послався на те, що надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують складові митної вартості.

Позивач у відповіді на запит повідомив, що надати додаткові документи немає можливості.

ФОП ОСОБА_1 - Декларант - через особу, яку уповноважив на декларування товарів, - ТОВ "ІМТРЕК" було отримано рішення про коригування митної вартості товарів Відділу митного оформлення №4 митного поста "Одеса" Одеської митниці Державної митної служби України №UА500050/2020/209766 від 15.09.2020.

На підставі цього рішення, позивачу видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA50050/2020/00185 від 16.09.2020.

Рішення про коригування аргументовано відповідачем невідповідністю обраного декларантом (Позивачем) методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України у зв`язку з тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) відповідно до п.2 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; згідно інвойсу від 06.07.2020 №SHP20-W022 та інших документів, поданих до митного оформлення, відсутні відомості щодо суми даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) згідно п.6.2 в поданому зовнішньоекономічному контракті купівлі-продажу від 10.11.2018 №101118 упаковка товару повинна мати маркування виробника, але згідно фото з митного огляду (акт митного огляду № UА500050/2020/209546 від 09.09.2020) виробник товару відсутній; 3) комерційна пропозиція від 11.09.2020 надана не на офіційному бланку, отже не може розглядатися як офіційний документ для підтвердження митної вартості.

Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA50000/2020/000024/2 від 15.09.2020 визначено митну вартість товару за 6 методом та встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час становить: 1,79 доларів США/кг. ЕМД UA500020/2020/223205 від 15.08.2020. Митну вартість даного товару скориговано до рівня 1,79 доларів США/кг.

Не погодившись із визначеною митною вартістю, спірним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що вартість ввезених товарів, які взято за основу для коригування вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак товарів, що можуть свідчити про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товарами, які ввозились позивачем, та не надано доказів що ввезення вказаних товарів відбувалось на тих же умовах поставки та комерційних умовах. Отже, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA5000/2020/000024/2 від 03.09.2020 Одеської митниці ДМС України підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч. 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами ч.2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у чатинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням ч.4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Згідно ч.ч. 5-6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно з матеріалами справи, під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару, відповідачем було встановлено, що документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включались до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається вартість упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, згідно інвойсу від 06.07.2020 №SHP20-W022 та інших документів поданих до митного оформлення, відсутні відомості щодо суми даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; згідно п. 6.2 в поданому зовнішньоекономічному контракті купівлі-продажу від 10.11.2018 № 101118 упаковка товару повинна мати маркування виробника, але згідно фото з митного огляду (акт митного огляду №ІІА500050/2020/209546 від 09.09.2020) виробник товару відсутній; комерційна пропозиція від 11.09.2020 надана не на офіційному бланку, отже не може розглядатись як офіційний документ для підтвердження митної вартості.

Отже, враховуючи те, що у митного органу були сумніви у правильності визначення митної вартості, декларанту, згідно ч.3 статті 53 Митного кодексу України запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснювались за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням договору (контракту, угоди); виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс-лист), каталоги виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

15.09.2020 року ТОВ «ІМТРЕК» надіслано лист про те, що додаткові документи надаватись не будуть.

Матеріалами справи встановлено, що вартість упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, включено до вартості товару. Зазначене підтверджується відомостями, зазначеними в контракті та інвойсі, які не містять окремої складової щодо упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Поставка товару здійснювалась на умовах FOB Shanghai, що також підтверджує сплату пакування та відповідних витрат продавцем та включення їх до вартості товару.

Окрім того, відповідно до пп. 6.1. контракту пакування повинно відповідати вимогам заводу виробника. А відповідно до пп. 6.2, пакування повинно містити маркування, що містить наступні значення: найменування товару, кількість, маркування виробника. Таким чином маркування, що містилось на товарі, відповідало вимогам заводу-виробника. Крім того наявність маркування підтверджується фото, які додавались до ЕМД і були подані до митного оформлення митному органу.

Також, щодо обов`язковості подання комерційної пропозиції на офіційному бланку колегія суддів вважає безпідставним, оскільки комерційна пропозиція була надана саме на офіційному бланку продавця. Більше того, порядок та форма надання комерційної пропозиції законодавством не регулюється.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що подані до митного оформлення документи разом з митною декларацією не містили розбіжностей або непідтверджених відомостей, відповідно з частиною 2 статті 53 МК України.

Доводи апеляційної скарги, що декларантом не було подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, запитувані митним органом додаткові документи були надані не в повному обсязі та не надана інформація щодо вартості тари та упаковки щодо включення/не включення у ціну товару, що виключало можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в письмовій вимозі витребування додаткових документів, відповідач наводить положення статті 53 Митного кодексу України та, при цьому, не наводить обґрунтувань наявності сумнівів щодо визначення митної вартості товарів та не зазначає, які саме обставини витребувані документи повинні підтвердити.

При цьому, ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховний Суд від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16.

Стосовно доводів апеляційної скарги про правомірність застосування шостого методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Колегія суддів зазначає, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Відповідачем не доведена неможливість застосування жодного методу коригування, що передує резервному.

Поряд цим, зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості оформлюваних товарів у максимально наближений до митного оформлення товарів у максимально наближений до митного оформлення час становив: 1,79 доларів США/кг (МД №UA500020/2020/223205 від 15.08.2020 року), з огляду на вказане, митну вартість було скориговано до рівня 1,79 доларів США/кг.

Однак, у разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. Проте, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

З огляду на викладене, відповідачем порушено положення статті 57 Митного кодексу України та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів без послідовного застосування попередніх методів, а обґрунтування причин неможливості застосування попередніх методів є безпідставними та суперечить чинному законодавству України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладено у постанові від 19.06.2018 у справі № 826/6346/13.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

В своїй апеляційній скарзі Одеська митниця Держмитслужби обмежились лише викладом обставин та норм права, що не може слугувати обґрунтуванням коригування митної вартості товарів.

Стосовно відшкодування позивачу витрат на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Приписами п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Між позивачем та адвокатським об`єднанням «Борбунюк» був укладений договір про надання правової допомоги №38 від 18.09.2020.

До договору надано додаткову угоду №2 від 17.03.2021 до договору №38 від 18.09.2020, у якій зазначено розрахунок погодинної вартості професійної правової (правничої) допомоги.

Відповідно до вказаної угоди вартість складання та подання відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду з порушеного клієнтом питання (предмету договору) складає 3 000, 00 грн.; предстанвицтво клієнта в 1 судовому засіданні в суді апеляційної інстанції складає 1500,00 грн. в разі проведення судового засідання.

Матеріалами справи встановлено, відзив на апеляційну скаргу складено адвокатом О.О.Борбунюком.

Фіксування судового засідання 23.03.2021 по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

ФОП ОСОБА_1 було сплачено гонорар адвокатському бюро «Борбунюк» в розмірі 4500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1082 від 17.03.2021 року.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

З матеріалів справи встановлено, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем до суду апеляційної інстанції подано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивача клопотання, та розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 520/13740/2020 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 02.04.2021 року