Справа № 520/1614/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2021 року

Київ

справа №520/1614/19

адміністративне провадження №К/9901/26861/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (головуючий суддя - Супрун Ю.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Калиновський В.А., судді - Мінаєва О.М., Сіренко О.І.) у справі за позовом Приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними і скасування вимоги та рішення,

установив:

У лютому 2019 року Приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області), в якому просила визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 1 лютого 2019 року № Ф-6 в сумі 72323,82 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 1 лютого 2019 року №6 в розмірі 7232,38 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважаючи, що вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати й прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити. На обґрунтування скарги зазначає, що нею своєчасно та в повному обсязі сплачено єдиний соціальний внесок за 2015 рік, виходячи з того, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації. При цьому жоден із нормативно-правових актів не вимагає від самозайнятої особи проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період календарний рік.

Від представника відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій він просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області, перебуває на обліку у Ново-Водолазькій міжрайонній МДПІ Харківської області ДПС.

28 квітня 2016 року позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій зазначено про доходи, які включаються до загального оподатковуваного доходу у розмірі 475406,00 грн, з яких податок на доходи - 78852,96 грн та військовий збір - 6462,07 грн.

Відповідно до таблиці 3 нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які провадять незалежну професійну діяльність від 29 квітня 2016 року, позивачем зазначено суму доходу, що заявлена у податковій декларації з січня по листопад 2015 року у розмірі 2500,00 грн, помісячно по грудень 2015 року у розмірі 403304,99 грн.

Посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня по 31 грудня 2015 року.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 10 січня 2019 року, яким встановлено порушення позивачем пунктів 1 та 4 частини другої статті 6, абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), в результаті чого в 2015 році було занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 72323,82 грн.

На підставі встановлених порушень, 1 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 в сумі 72323,82 грн та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідними контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 в розмірі 7232,38 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище рішеннями контролюючого органу, позивач оскаржила їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із правомірності прийнятих відповідачем рішень, оскільки встановив, що позивачем помилково відображено в таблиці 3 нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які провадять незалежну професійну діяльність, від 29 квітня 2016 року суму доходу, що заявлена у податковій декларації з січня по листопад 2015 року у розмірі 2500,00 грн, а за грудень 2015 року - у розмірі 403304,99 грн, в той час як згідно з даними книги нотаріальних дій за 2015 рік позивачем отримано інший дохід в цей період.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги про сплату ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій з позиції правильності визначення бази нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (у даному випадку - нотаріальну).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі нотаріальну, та отримують дохід від цієї діяльності.

За приписами абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ, яка визначає базу нарахування ЄСВ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, якою визначено порядок обчислення і сплати ЄСВ, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу II Інструкції №449 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі нотаріальну діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу IV Інструкції №449 платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При цьому враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-VI. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства Верховний Суд у постанові від 16 січня 2020 року у справі №560/1614/19 дійшов висновку, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, нотаріальну, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою нотаріальної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Періодом, за який така особа має сплатити єдиний внесок відповідно до Закону №2464-VI (в редакції до 1 січня 2018 року) був календарний рік. При цьому база нарахування єдиного внеску розраховується такою особою щомісяця виходячи з отриманого нею доходу, у разі його наявності. Обчислення ж єдиного внеску в обов`язковому порядку здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону №2464-VI).

Так, за позицією контролюючого органу в цій справі розмір єдиного внеску, який підлягає щомісячній сплаті позивачем, необхідно обраховувати шляхом поділу отриманого чистого доходу за відповідний рік на 12 місяців, як це передбачено пунктом 3 частини п`ятої розділу IV Інструкції №449, проте, позивач неправомірно у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску (таблиця 3) розподілила суму отриманого нею доходу з січня по листопад 2015 року в розмірі 2500,00 грн (щомісяця), а решту оподатковуваного доходу - в грудні 2015 року в розмірі 23426,00 грн, що призвело до сплати єдиного внеску у меншому розмірі.

Тобто розрахунок бази нарахування ЄСВ, наведений відповідачем, зводиться до визначення середньомісячного доходу позивача протягом 2015 року, проте, колегія суддів зазначає, що такий спосіб не передбачений статтею 7 Закону № 2464-VI або ж іншими нормами цього Закону. За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначається порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску.

Про безпідставність такого обрахунку розміру єдиного внеску шляхом поділу отриманого чистого доходу за відповідний рік на 12 місяців неодноразово висловлювався й раніше Верховний Суд, зокрема, у постановах від 5 березня 2019 року у справі №807/216/16, від 19 лютого 2019 року у справі №825/809/16, від 3 грудня 2019 року у справі №820/5378/16 та від 16 січня 2020 року у справі №560/1614/19.

Досліджуючи отримані позивачем у 2015 році доходи суди врахували дані, що містяться у книзі нотаріальних дій позивача за 2015 рік, та встановили, що такі не відповідають доходам, задекларованим позивачем. Однак, судами при цьому не враховано положення частини другої статті 9 Закону №2464-VI, згідно з якою обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Своєю чергою книга нотаріальних дій ведеться у діловодстві нотаріуса з метою фіксації вчинених нотаріальних дій, і не є книгою обліку доходів і витрат нотаріуса.

Більш того, як стверджувалось позивачем, фактів невідповідності (наяності розбіжностей) у сумі чистого оподатковуваного доходу позивача в декларації за 2015 рік фактично отриманому доходу за вказаній період акт перевірки не містить, й відповідач на цьому не наголошував.

Таким чином, прийняті відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) від 1 лютого 2019 року № Ф-6 в сумі 72323,82 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 1 лютого 2019 року №6 в розмірі 7232,38 грн є протиправними й підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України, в редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Позивачем у цій справі сплачено судовий збір: за подання позовної заяви - 795,56 грн згідно з квитанцією №56 від 15 лютого 2019 року та 768,40 грн згідно з квитанцією №57 від 15 лютого 2019 року; за подання апеляційної скарги - 2346,00 грн згідно з квитанцією №0.0..1 від 25 червня 2019 року; за подання касаційної скарги - 3127,92 грн згідно з квитанцією № 0.0..1 від 17 вересня 2019 року.

Отже загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача, становить 7037,88 грн.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 1 лютого 2019 року №Ф-6.

Визнати протиправним і скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 1 лютого 2019 року №6.

Стягнути на користь Приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (місцезнаходження: м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судові витрати в сумі 7037 (сім тисяч тридцять сім) гривень 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська