Справа № 320/4246/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року справа №320/4246/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області щодо виставлення ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-294824-51 від 05.11.2019, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6768,54 грн.;

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-294824-51 від 05.11.2019, виставлену ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6768,54 грн., в тому числі штраф, пеня.

В обґрунтування вказаного позову вказав, що 10.02.2020 ним отримано копію оскаржуваної вимоги ГУ ДПС у Київській області разом з постановою старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панченко О.В. у ВП №61150271 по стягненню з нього заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ у сумі 6768,54 грн.

Вказує, що відповідно до чинного законодавства, він є самозайнятою особою та здійснює, як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність. По даний час здійснює підприємницьку діяльність та є платником єдиного податку ІІ групи. Крім того, згідно свідоцтва №1474 від 28.01.2011, виданого Центральною експертно-кваліфікаційною комісією МЮУ, є атестованим судовим експертом, внесеним до Державного реєстру атестованих судових експертів з правом проведення будівельно-технічних експертиз за спеціальностями: 10.6, 10.7., 10.10. Також, здійснює діяльність за єдиним кодом КВЕД 69.10. Отже, його підприємницька діяльність є ідентичній незалежній професійній діяльності.

З огляду на те, що його види діяльності як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, він не подає звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Позивач вказує, що він здійснює свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства та наперед оплачує усі необхідні платежі, в т.ч. і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Сплата цього єдиного внеску та подвійне нарахування йому цього податку підтверджується у листі №9390/ФОП/10-36-33-01 від 10.03.2020 в.о. заступника начальника ГУ ДПС у Київській області В. Войтюка.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.05.2020 на адресу суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви позивачем подано заяву від 26.05.2020 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ в сумі 6768,54 грн., згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-294824-51, виданої 05.11.2019 ГУ ДПС у Київській області на підставі постанови старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панченко Ольги Валентинівни у виконавчому провадженні ВП №61150271 від 05.02.2020, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 заяву позивача - ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - задоволено. Зупинено стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області від 05.11.2019 №Ф-294824-51 на суму 6768,54 грн. до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 відкрито провадження у справі №320/4246/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від відповідача.

08.07.2020 від ГУ ДПС у Київській області надійшов відзив №б/н від 03.06.2020, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач перебуває за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Київській області, Бориспільське управління (Переяслав-Хмельницька ДПІ), основний КВЕД - 69.10. Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній є атестованим судовим експертом та діє на підставі свідоцтва №1474 від 28.01.2011.

Відповідно до Реєстру атестованих судових експертів України термін дії свідоцтва судового експерта ОСОБА_1 до 28.04.2020 року, таким чином, позивач не був позбавлений обов`язку, який передбачено п.п.2-3 ст.7 Закону №2464, щодо нарахування і сплати ЄСВ за зайняття подібною діяльністю, зокрема у розмірах страхових внесків за кожен звітний період. Таким чином, якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування, відомості про останню в обов`язковому порядку вносяться до реєстру платників єдиного податку.

Як вбачається з витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач виключений з реєстру 30.04.2020 року, а відтак з 01.12.2018 року перебував на спрощеній системі оподаткування. Станом на 31.12.2018 року у позивача обліковувалася переплата із єдиного внеску в розмірі 2233,63 грн. Згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійснені наступні нарахування: ЄСВ І квартал 2019 як ФОП (граничний термін сплати 19.04.2019) - 918,06 грн. * 3 = 2754,18 грн., зменшено переплатою 2233,63 грн. сума боргу склала 520,55 грн. Позивачем 19.04.2019 сплачено кошти у розмірі 2754,30 грн. та 17.07.2019 сплачено кошти у розмірі 2760 грн. переплата склала 4993,75 грн. ЄСВ ІІ квартал 2019 як ФОП (граничний термін сплати 19.07.2019) - 918,06 грн. * 3 = 2754,18 грн., переплата склала 2239,57 грн.

Враховуючи переплату, сума боргу склала 4014,36 грн. - ЄСВ ІІІ квартал 2019 як ФОП (граничний термін сплати 19.07.2019) - 918,06 грн. * 3 = 2754,18 грн., переплата склала 6768,54 грн.

У зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст.25 Закону № 2464 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 року №Ф-294824-51 на суму 6768,54 грн. та направлено позивачу. Однак, дане поштове відправлення повернулося за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

16.07.2020 від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що відповідач у 2018 році тричі застосував щодо нього подвійне оподаткування однієї і тієї ж діяльності за єдиним кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права, а саме: 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018 йому було нараховано єдиного внеску на суму 2457,18 грн., як особі, що здійснює підприємницьку діяльність (ФОП), так і особі, що здійснює незалежну професійну діяльність, внаслідок чого було безпідставно нараховано недоїмки на суму 7371,54 грн. (2457,18 * 3).

Позивач стверджує, що відповідач умисно зазначає невірну дату перерахування ЄСВ за 3-й та 4-й квартали 2018 року та 1-й квартал 2019 року та безпідставно нарахував йому штраф та пеню - недоїмку на суму 5663,74 грн. та залишок несплаченої пені на суму 1104,80 грн. Також зазначає, що у своєму відзиві на його адміністративний позов відповідач не обґрунтував подвійне оподаткування його діяльності на суму 7371,54 грн. (2457,18 * 3) та підстави подвійного не оподаткування в 2019 році. Вказує, якщо помилився, то ця помилка повинна бути виправлена, а безпідставно стягнута з нього сума ЄВ повинна бути зарахована на майбутні періоди сплати, або повернута на рахунок позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , запис №933, дійсний до 01.08.2029, орган, що видав - 3240. Місце проживання з 3 червня 2016 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи №20-07-06-1530 від 07.08.2019, видана ЦНАП виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради (а.с. 7).

Позивач 08.02.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності згідно КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.03.2021 (а.с.101-110).

Позивач є платником єдиного податку 2 групи на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 12.11.2018 №352 (а.с.8).

23.10.2018 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.03.2021 (а.с.101-110).

Також позивач має статус судового експерта, що підтверджується свідоцтвом №1474, виданим ОСОБА_1 про те, що йому рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 28.01.2011 присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення будівельно-технічних експертиз за спеціальністю: 10.6., 10.7., 10.10, дійсне до 28.04.2020 (а.с. 22).

Отже, позивач здійснює підприємницьку діяльність, а також має право на проведення судових будівельно-технічних експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи та інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску відповідач одночасно вів облік платежів з єдиного соціального внеску позивача як фізичної особи-підприємця, а також як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, що відповідачем не заперечується.

Так, згідно з витягом з інтегрованої картки платника (далі також - ІКП) за 2018-2019 роки (а.с.90-91), відповідачем здійснювалося подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність протягом 2018 року:

19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

протягом 2019 року позивачу нараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише як фізичній особі-підприємцю, а саме :

19.04.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

19.07.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

21.10.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

20.01.2020 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІV квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

Судом встановлено, що позивач як фізична особа - підприємець, зокрема, протягом 2017-2019 років завчасно сплачував єдиний соціальний внесок, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій: від 19.04.2017 ID275562485 на суму 1712,00 грн. за І квартал 2017 року (а.с.122); від 19.07.2017 ID294352960 на суму 2112,00 грн. за ІІ квартал 2017 року (а.с.123); від 19.10.2017 ID314504673 на суму 2112,00 грн. за ІІІ квартал 2017 року (а.с.124); від 19.01.2018 ID339373882 на суму 2112,00 грн. за ІV квартал 2017 року (а.с.125); від 19.04.2018 ID365719068 на суму 1800,00 грн. за І квартал 2018 року (а.с.126); від 20.07.2018 ID393305813 на суму 2457,18 грн. за ІІ квартал 2018 року (а.с.127); від 19.10.2018 ID422348153 на суму 2112,00 грн. за ІІІ квартал 2018 року (а.с.128); від 22.10.2018 ID422921803 на суму 12000,00 грн. за ІV квартал 2018 року, штраф (а.с.129); від 19.04.2019 ID486830887 на суму 2754,30 грн. за І квартал 2019 року (а.с.130); від 17.07.2019 №0.0..1 на суму 2760,00 грн. за ІІ квартал 2019 року (а.с.134); меморіальним ордером від 20.01.2020 №К012063PZB на суму 2781,74 грн. за ІV квартал 2019 року (а.с.131).

Також, згідно з даними інтегрованої картки платника позивача (а.с.90-91), відповідачем зараховано позивачу в рахунок сплати єдиного соціального внеску протягом 2018 року (при цьому станом на 31.12.2017 рахується переплата на суму 112,35 грн.), а саме: 19.01.2018 суму 2112,00 грн.; 20.04.2018 суму 1800,00 грн.; 20.04.2018 суму 607,18 грн.; 19.07.2018 суму 2457,18 грн.; 22.10.2018 суму 2112,00 грн.; 24.10.2018 суму 12000,00 грн.

Станом на 31.12.2018 за даними інтегрованої картки платника позивача з ЄСВ обліковувалась переплата на суму 2233,63 грн.

Протягом 2019 року відповідачем зараховано позивачу в рахунок сплати єдиного соціального внеску: 22.04.2019 суму 2754,30 грн.; 17.07.2019 суму 2760,00 грн.

Судом встановлено, що 22.07.2019 ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення №, яким до ОСОБА_1 за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 20.01.2017 до 22.04.2019 застосовано штраф у розмірі 5149,13 грн. та нараховано пеню у розмірі 1104,80 грн. (а.с. 87).

05.11.2019 ГУ ДПС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 11.01.2020, та відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сформовано на ім`я ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 У на суму 6768,54 грн. (а.с.12).

Згідно з розрахунком заборгованості по єдиному внеску, наданого відповідачем, сума боргу за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 У у розмірі 6768,54 грн. складається з:

- 2754,18 грн. - нарахування ЄСВ за ІІІ квартал 2019 року як ФОП;

- 2909,56 грн. - залишок несплаченої суми нарахованих штрафних санкцій згідно рішення ГУ ДФС у Київській області № від 22.07.2019;

- 1104,80 грн. - залишок несплаченої суми пені згідно рішення ГУ ДФС у Київській області № від 22.07.2019.

При цьому, відповідачем у додаткових поясненнях від 31.03.2021 (а.с.111-13) зазначено, що несплачена сума нарахованих штрафних санкцій у розмірі 2909,56 грн. згідно рішення № від 22.07.2019 включає в себе нарахування штрафних санкції (20%) за несвоєчасну сплату нарахованого ЄСВ за наступні періоди:

- нарахування 19.10.2018 ЄСВ як ФОП за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,20 грн. (за 5 днів несвоєчасної сплати з 20.10.2018 по 24.10.2018) - 136,12 грн.;

- нарахування 19.10.2018 ЄСВ за ІІІ квартал 2018 року як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність в сумі 2457,20 грн. (за 5 днів несвоєчасної сплати з 20.10.2018 по 24.10.2018) - 491,44 грн.;

- нарахування 19.01.2018 ЄСВ за ІV квартал 2017 року в сумі 1999,65 грн. (за 3 дні несвоєчасної сплати з 20.01.2018 по 22.01.2018) - 399,93 грн.;

- нарахування 19.04.2019 ЄСВ за І квартал 2019 року як ФОП в сумі 520,55 грн. (за 3 дні несвоєчасної сплати з 20.04.2019 по 22.04.2019) - 104,11 грн.;

- нарахування 19.01.2017 ЄСВ за ІV квартал 2016 року як ФОП в сумі 883,65 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.01.2017) - 176,73 грн.;

- нарахування 19.04.2017 ЄСВ за І квартал 2017 року в сумі 1599,65 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.04.2017) - 319,93 грн.;

- нарахування 19.04.2018 ЄСВ за І квартал 2018 року як ФОП в сумі 544,85 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.04.2018) - 108,97 грн.;

- нарахування 19.04.2018 ЄСВ за І квартал 2018 року як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність в сумі 62,35 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.04.2018) - 12,47 грн.;

- нарахування 19.04.2018 ЄСВ за І квартал 2018 року як ФОП в сумі 1800,00 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.04.2018) - 360,00 грн.;

- нарахування 19.07.2017 ЄСВ за ІІ квартал 2017 року як ФОП в сумі 1999,65 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.07.2017) - 399,93 грн.;

- нарахування 19.10.2017 ЄСВ за ІІІ квартал 2017 року як ФОП в сумі 1999,65 грн. (за 1 день несвоєчасної сплати 20.10.2017) - 399,93 грн.

Залишок несплаченої пені у розмірі 1104,80 грн. включає в себе нарахування (10%) за несвоєчасну сплату нарахованого ЄСВ за наступні періоди:

- нарахування ЄСВ 02.05.2018 (період пені з 03.05.2018 по 22.10.2018) - 354,59 грн.;

- нарахування ЄСВ 02.05.2018 (період пені з 03.05.2018 по 23.07.2018) - 5,11 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.01.2017 (період пені з 20.01.2017 по 20.01.2017) - 0,88 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.01.2018 (період пені з 20.01.2018 по 22.01.2018) - 6,00 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2017 (період пені з 20.04.2017 по 20.04.2017) - 1,6 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2018 (період пені з 20.04.2018 по 20.04.2018) - 1,8 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2018 (період пені з 20.04.2018 по 20.04.2018) - 0,54 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2018 (період пені з 20.04.2018 по 20.04.2018) - 0,06 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2018 (період пені з 20.04.2018 по 23.07.2018) - 227,51 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.04.2018 (період пені з 20.04.2018 по 22.04.2018) - 1,56 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.07.2017 (період пені з 20.07.2017 по 20.07.2017) - 2,00 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.07.2018 (період пені з 20.07.2018 по 22.10.2018) - 5,92 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.07.2018 (період пені з 20.07.2018 по 24.10.2018) - 238,35 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.07.2018 (період пені з 20.07.2018 по 24.10.2018) - 232,30 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.10.2017 (період пені з 20.10.2017 по 20.10.2017) - 2,00 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.10.2018 (період пені з 20.10.2018 по 24.10.2018) - 12,29 грн.;

- нарахування ЄСВ 19.10.2018 (період пені з 20.10.2018 по 24.10.2018) - 12,29 грн.

При цьому, надані відповідачем докази направлення позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 свідчать, що така вимога 25.11.2019 направлена позивачу рекомендованим поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором №050 за наступною адресою: АДРЕСА_2 , яке у зв`язку із неврученням було повернуто відповідачу із зазначенням причин невручення: за закінченням терміну зберігання (а.с.85-86).

Судом встановлено, що 05.02.2020 старшим державним виконавцем Переяслав-Хмельницького відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панченко Ольгою Валентинівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61150271 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Київській області боргу у розмірі 6768,54 грн. на підставі вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 (а.с.10), яку направлено на адресу позивача супровідним листом від 05.02.2020 №5843 (а.с.9).

Позивач стверджує, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 поштовим зв`язком від відповідача не отримував, а про існування оскаржуваної вимоги дізнався після того, як отримав засобами поштового зв`язку постанову старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панченко Ольги Валентинівни від 05.02.2020 про відкриття виконавчого провадження №61150271 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом зі сплати ЄСВ в сумі 6768,54 грн., відкритого на підставі вимоги ГУ ДПС у Київській області від 05.11.2019 №Ф-294824-51, після чого 10.02.2020 звернувся до органу виконавчої служби із запитом про направлення на його адресу копії даної вимоги.

Із супровідного листа Переяслав-Хмельницького відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.02.2020 №6182 вбачається, що копію вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 направлено на адресу позивача на запит позивача від 10.02.2020 (а.с.11).

Дізнавшись про існування вказаної вимоги, позивач 10.02.2020 надіслав на адресу ГУ ДПС у Київській області запит щодо надання інформації стосовно вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 та направлення її копії (а.с.13-16).

Також, 23.03.2020 позивачем було направлено до Державної податкової служби України скаргу про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51.

Зазначена скарга рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 29.04.2020 №14844/6/99-00-08-0001-06 залишена без розгляду з тих підстав, що скаргу позивачем подано з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання (а.с.17-19).

Не погоджуючись із вимогою Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 в сумі 6768,54 грн., позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для формування спірної вимоги стало твердження контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку з 01.01.2018 нараховувати та сплачувати ЄСВ окремо як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування (у т.ч. першої групи) та окремо як особа, що має статус особи, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Проте, оскільки позивачем сплачувався ЄСВ у розмірі меншому, ніж визначено для ФОП та для особи, що має статус особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, за твердженням відповідача утворилась недоїмка, що і стало підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позивач, в свою чергу, вказує на те, що ЄСВ ним сплачувався своєчасно та у повному обсязі, при чому обов`язку сплачувати ЄСВ у подвійному розмірі як ФОП та особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, він не має.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платників єдиного внеску визначено статтею 4 Закону № 2464-VI.

Так, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI ).

Особливості нарахування ЄСВ в залежності від категорії його платників закріплено у статті 7 Закону № 2464-VI.

Так, пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Також, відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», судово-експертна діяльність може здійснюватись атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів та отримали свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта. Судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність тільки з тих видів судових експертиз і експертних спеціальностей, які зазначені у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта.

З системного аналізу положень Податкового кодексу України та Закону України «Про судову експертизу» вбачається, що діяльність судового експерта підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткуванню згідно ст.178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована, як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність та отримують дохід від такої діяльності. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування єдиного внеску. Проте, з метою забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, законодавцем встановлено, що за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, зобов`язана самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Отже, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Таким чином, задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законом встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00 грн. х 12 х 22% = 8448,00 грн.).

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.), поквартально:

до 19.04.2018 за звітний І квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 21.01.2019 за ІV квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.).

Законом України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 - 4173,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2457 грн. 18 коп.), поквартально:

до 19.04.2019 за І квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.);

до 19.07.2019 за ІІ квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.).

до 19.10.2019 за ІІІ квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.);

до 21.01.2020 за ІV квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.).

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі по тексту - Інструкція №449) органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У позовній заяві позивач посилається на те, що з огляду на те, що його види діяльності як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, є ідентичними, він не подає звітності як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, оскільки, на думку позивача, буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності та відповідно подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства. Позивач здійснює свою діяльність відповідно до вимог чинного законодавства та наперед оплачує усі необхідні платежі, в т.ч. і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву вказує на те, що з 01.01.2018 особи, що мають статус осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, так і фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування (у т.ч. першої групи), мають сплачувати кожного кварталу не менш ніж 2457,18 грн. до 20 числа місця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (19 квітня, 19 липня, 19 жовтня, 19 січня).

Так, як встановлено судом, в інтегрованій картці позивача, починаючи з квітня по жовтень 2018 році проводилось нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі мінімального страхового внеску як фізичної особи - підприємця та як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, а саме відповідачем здійснювалося подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність:

19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.04.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.07.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.

Протягом 2019 року позивачу нараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише як фізичній особі-підприємцю, а саме :

19.04.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за І квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

19.07.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

21.10.2019 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.;

20.01.2020 нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі за ІV квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

З наведеного слідує, що починаючи з квітня 2018 року по жовтень 2018 року в інтегрованій картці відбулось подвійне нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за двома підставами: як фізичній особі-підприємцю, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності.

Суд зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при здійсненні одного і того ж виду діяльності, зареєстрованого в межах підприємницької діяльності та в межах незалежної професійної діяльності, законом не врегульовано.

З огляду на це, вирішуючи спір у правовідносинах, в яких особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, здійснює її в межах підприємницької діяльності та сплачує єдиний внесок за цю діяльність як фізична особа-підприємець, суд вважає за необхідне застосовувати норми Закону №2464-VI, виходячи із суті мети збори єдиного внеску, яка розкрита у частині першій статті 1 цього Закону, та аналізу правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19, від 04 грудня 2019 року у справах №520/3939/19 та №440/2149/19 та від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18.

Так, за нормою частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки позивач за "діяльність у сфері права" (діяльність судового експерта), здійснену в межах підприємницької діяльності, сплачував єдиний внесок як фізична особа-підприємець, то в такому випадку мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягнута за рахунок сплати позивачем єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, що виключає її обов`язок по сплаті єдиного внеску за здійснення цього ж виду діяльності в межах провадження незалежної професійної діяльності - судового експерта.

Інше застосування норм Закону №2464-VI спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (як фізичною особою-підприємцем та як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність), що в свою чергу суперечить меті запровадження державою консолідованого страхового внеску.

При цьому суд зазначає, що при вирішенні даного спору суд відповідно до приписів частини третьої статті 291 КАС України враховує правові висновки, викладені у рішеннях Верховного Суду.

Так, у рішенні від 02.09.2019 у справі №520/3939/19-а Верховний Суд, висновки якого підтримала Велика Палата Верховного Суду, зазначив, що згідно з абзацом третім частини другої статті 20 Закону №2464-VІ відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі - Положення №10-1).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Положення №10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки. Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом. До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Форма витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V) містить відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення №10-1 не визначає.

Відтак, аналіз положень Закону №2464-VІ та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців чи осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом №2464-VІ як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 (надалі - Порядок №435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Згідно з пунктом 16 розділу IV Порядку №435 фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV Порядку №435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

Таким чином, приписи пункту 16 Порядку №435 щодо обов`язку формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону №2464-VІ.

Отже, слід дійти висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон №2464-VІ не передбачає.

Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом №2464-VІ і підзаконними нормативно-правовими актами. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом №2464-VІ або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону №2464-VІ в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, повинен вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець 2 групи єдиного податку із зареєстрованим видом діяльності (діяльність у сфері права) та сплачувати єдиний соціальний внесок один раз, а не в подвійному розмірі.

Враховуючи те, що позивач за період квітень 2018 року - жовтень 2019 року не подавав заяву для взяття його на облік як платника єдиного внеску - особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подавав звітність як такий платник, то відповідач безпідставно нараховував позивачу єдиний внесок під час перебування у статусі фізичної особи-підприємця та додатково єдиний внесок як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

За викладених обставин доводи відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу ЄСВ як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність судового експерта є необґрунтованими.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Проте, вказаною нормою встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Оскільки подвійне нарахування позивачу ЄСВ як фізичній особі-підприємцю та особі, яка займається незалежною професійною діяльністю призвело до збільшення недоїмки за 2018 рік на суму 7371,54 грн., а саме за І квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо подвійного нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску як самозайнятій особі, яка проводить незалежну професійну діяльність та фізичній особі-підприємцю: 19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. ; 19.07.2018 - за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.; 19.10.2018 - за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., на загальну суму 7371,54 грн. та зобов`язати відповідача виключити подвійне нарахування позивачу єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника позивача з єдиного соціального внеску.

Крім того, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що відповідач безпідставно застосував до позивача штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ, оскільки по розрахункам позивача у нього повинна бути переплата ЄСВ в сумі 9542,82 грн. (12000,00 грн. - 2457,18 грн.) на кінець 2018 року.

Як вже встановлено судом, 22.07.2019 ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення №, яким до ОСОБА_1 за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 20.01.2017 до 22.04.2019 застосовано штраф у розмірі 5149,13 грн. та нараховано пеню у розмірі 1104,80 грн. (а.с. 87).

При цьому судом встановлено, що позивач як фізична особа - підприємець, зокрема, протягом 2017-2019 років сплачував своєчасно та в повному обсязі єдиний соціальний внесок, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій, а нарахування ЄСВ у подвійному розмірі призвело до незаконного збільшення недоїмки за 2018 рік на суму 7371,54 грн., а саме за І квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн.

Зокрема, впродовж 2017 року (обов`язковий платіж за 2017 рік - 8448,00 грн.) позивачем сплачено ЄСВ в сумі 8048,00 грн., згідно квитанцій: від 19.04.2017 ID275562485 на суму 1712,00 грн. за І квартал 2017 року (а.с.122); від 19.07.2017 ID294352960 на суму 2112,00 грн. за ІІ квартал 2017 року (а.с.123); від 19.10.2017 ID314504673 на суму 2112,00 грн. за ІІІ квартал 2017 року (а.с.124); від 19.01.2018 ID339373882 на суму 2112,00 грн. за ІV квартал 2017 року (а.с.125) (при цьому, згідно ІКП станом на 31.12.2017 у позивача наявна переплата ЄСВ в сумі 112,35 грн.);

впродовж 2018 року (обов`язковий платіж за 2018 рік - 9828,72 грн.) позивачем сплачено ЄСВ в сумі 21088,36 грн., а саме 19.01.2018 суму 2112,00 грн.; 20.04.2018 суму 1800,00 грн.; 20.04.2018 суму 607,18 грн.; 19.07.2018 суму 2457,18 грн.; 22.10.2018 суму 2112,00 грн.; 24.10.2018 суму 12000,00 грн., що слідує з ІКП (а.с.90), та підтверджується квитанціями, наданими позивачем;

впродовж 2019 року (обов`язковий платіж за 2019 рік - 11016,72 грн.), позивачем сплачено ЄСВ в сумі 5514,30 грн., а саме 22.04.2019 суму 2754,30 грн.; 17.07.2019 суму 2760,00 грн.

У той же час сплата єдиного внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем зараховувалась контролюючим органом почергово то на сплату єдиного внеску, нарахованого фізичній особі-підприємцю, то на сплату єдиного внеску, нарахованого особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, що призвело до незаконного збільшення недоїмки за 2018 рік на суму 7371,54 грн., а саме за І квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн., за ІІІ квартал 2018 року на суму 2457,18 грн.

Враховуючи незаконність подвійного нарахування позивачу ЄСВ, вказана сума подвійного нарахування ЄСВ у розмірі 7371,54 грн. мала утворити в ІКП переплату з ЄСВ, яка з урахуванням оплати позивачем за 2019 рік суми ЄСВ у розмірі 5514,30 грн., була б достатньою для зарахування такої переплати у рахунок мінімальної суми ЄСВ, яку позивач повинен був сплатити за 2019 рік (11016,72 грн.).

Проте, незаконні дії відповідача з подвійного нарахування ЄСВ на суму 7371,54 грн. в 2018 році призвели до штучного створення недоїмки за 2019 рік та стали підставою для автоматичного нарахування штрафу та пені згідно рішення ГУ ДФС у Київській області від 22.07.2019 №.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області від 22.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 20.01.2017 до 22.04.2019 у розмірі 5149,13 грн. та нарахування пені у розмірі 1104,80 грн.

Щодо позовних вимог в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-294824-51 від 05.11.2019 в сумі 6768,54 грн., суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 6768,54 грн., про що винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51.

Згідно з розрахунком заборгованості по єдиному внеску, наданого відповідачем, сума боргу за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-294824-51 У у розмірі 6768,54 грн. складається з: 2754,18 грн. - нарахування ЄСВ за ІІІ квартал 2019 року як ФОП; 2909,56 грн. - залишок несплаченої суми нарахованих штрафних санкцій згідно рішення ГУ ДФС у Київській області № від 22.07.2019; 1104,80 грн. - залишок несплаченої суми пені згідно рішення ГУ ДФС у Київській області № від 22.07.2019.

Встановлені у цій справі обставини свідчать, що в оскаржувану вимогу увійшли штрафні санкції в сумі 2909,56 грн. та пеня в сумі 1104,80 грн., нараховані позивачу за несвоєчасну сплату єдиного внеску відповідно до рішення ГУ ДФС у Київській області від 22.07.2019 №, яке визнано судом протиправним та скасовано.

Щодо суми боргу в сумі 2754,18 грн., нарахованої ЄВ за ІІІ квартал 2019 року як ФОП, то суд зазначає, що вказана сума включена до вимоги відповідачем також необґрунтовано, оскільки як було встановлено судом, позивачем своєчасно та в повній мірі сплачувався ЄСВ.

Так, враховуючи незаконність подвійного нарахування позивачу ЄСВ, вказана сума подвійного нарахування ЄСВ у розмірі 7371,54 грн. мала утворити в ІКП переплату з ЄСВ, яка з урахуванням оплати позивачем за 2019 рік суми ЄСВ у розмірі 5514,30 грн., була б достатньою для зарахування такої переплати у рахунок мінімальної суми ЄСВ, яку позивач повинен був сплатити за 2019 рік (11016,72 грн.).

Проте, матеріали справи свідчать, що незаконні дії відповідача з подвійного нарахування ЄСВ на суму 7371,54 грн. в 2018 році призвели до штучного створення недоїмки за 2019 рік та стали підставою для автоматичного нарахування штрафу та пені згідно рішення ГУ ДФС у Київській області від 22.07.2019 №. Своєю чергою за рахунок протиправного нарахування штрафу та пені на підставі рішення ГУ ДФС у Київській області від 22.07.2019 №, відповідач частково погасив в ІКП суму штрафу, а саме на суму 2239,57 грн. (5149,13-2909,56 грн.), тим самим створивши додаткові умови до штучного та безпідставного нарахування недоїмки за 2019 рік.

Відтак суд вважає вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-294824-51 від 05.11.2019 в сумі 6768,54 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для нарахування позивачу боргу з ЄСВ, а тому, на думку суду, відповідачем не доведено належним чином факт наявності у позивача боргу з єдиного соціального внеску.

Суд окремо звертає увагу відповідача на помилковість його посилання на викладену правову позицію Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, а також на вказані в переліку справи, оскільки наведені справи не тотожні предмету спору за цією справою, а тому до уваги не беруться.

Так, у справі №826/11623/16 правовому аналізу піддавались правовідносини, що виникли між платником податків та податковим органом, за матеріалами якої суми єдиного внеску були нараховані таким платником самостійно з поданням Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб, а суми грошового зобов`язання були визнані узгодженими.

При цьому, матеріали цієї справи стосуються податкових зобов`язань платника податків, який сум єдиного внеску самостійно не визначав (не нараховував), необхідної звітності щодо таких сум не подавав, сума утвореного податкового зобов`язання (недоїмки) не визнавалась узгодженою між сторонами, що вказує на неправильно обране правове обґрунтування своїх дій та тверджень відповідачем.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. згідно квитанцій від 13.05.2020 0.0..1 на суму 810,80 грн. (а.с.23) та від 26.05.2020 №49436321 на суму 870,80 грн. (а.с.39), а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн. згідно квитанції від 26.05.2020 №49436368 (а.с.38).

Отже сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 2312,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги зобов`язальний характер ухваленого судом рішення у даній справі, зокрема в частині зобов`язання виключити з обліку в інтегрованій картці платника з єдиного соціального внеску суму подвійного нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальну суму 7371,54 грн., суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо подвійного нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) єдиного соціального внеску як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність та фізичній особі - підприємцю: 19.04.2018 - в сумі 2457,18 грн.; 19.07.2018 - в сумі 2457,18 грн.; 19.10.2018 - в сумі 2457,18 грн., на загальну суму 7371,54 грн.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області виключити з обліку в інтегрованій картці платника з єдиного соціального внеску суму подвійного нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) єдиного соціального внеску як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність та фізичній особі - підприємцю: 19.04.2018 - в сумі 2457,18 грн.; 19.07.2018 - в сумі 2457,18 грн.; 19.10.2018 - в сумі 2457,18 грн., на загальну суму 7371,54 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 22.07.2019 № про застосування штрафних санкцій на суму 5149,13 грн. та нарахування пені у розмірі 1104,80 грн.

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-294824-51 У від 05.11.2019 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6768,54 грн.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377; адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А) судовий збір у розмірі 2312,20 грн. (дві тисячі триста дванадцять грн. 20 коп.).

7. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення суду складено 02.04.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.