Справа № 808/2148/18
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року

м. Київ

справа №808/2148/18

адміністративне провадження №К/9901/1740/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Желєзний І.В., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019р. (судді - Юрко І.В., Чабаненко С.В., Чумак С.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, встановленої Законом на 1 січня відповідного року та зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити пенсію з 01.10.2017, з урахуванням проведених виплат, на підставі п.9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018р. у задоволені позову відмовлено.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018р. за виключними обставинами.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами задоволено.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018р. скасовано.

Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції змінити, а саме: в абзаці 5 резолютивної частини рішення словосполучення «перерахувати з 07 травня 2018 року» замінити на словосполучення «перерахувати з 01 жовтня 2017 року», в решті рішення суду залишити без змін.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019р. апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. скасовано.

Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача про перегляд рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018р. у зв`язку з виключними обставинами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про перегляд рішення суду за виключними обставинами суд апеляційної інстанції виходив з того, що статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25.04.2019р. по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) вбачається, що словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII зі змінами, визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Враховуючи викладене, словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та визнано неконституційним, втратило чинність саме з 25.04.2019 року на підставі норм статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Отже, як на час виникнення спірних правовідносин - відмови відповідача у проведенні позивачу перерахунку пенсії, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, так і на час ухвалення рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2018р., положення частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині словосполучення «дійсної строкової» були чинними та підлягали застосуванню відповідачем та судами.

За таких обставин, оскільки рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року не має зворотної дії у часі та не розповсюджується на правовідносини між сторонами, які виникли у травні 2018 року, відсутні підстави як для скасування оскаржуваного рішення суду, так і для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії.

Крім того, суд дійшов висновку, що рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та винести нове рішення, яким рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2019р. змінити, а саме: в абзаці 5 резолютивної частини рішення словосполучення «перерахувати з 07.05.2018р.» замінити на словосполучення «перерахувати з 01.10.2017р.», в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції порушив принцип диспозитивності та вийшов за межі вимог апеляційної скарги, чим позбавив його права на перерахунок пенсії взагалі. Зазначив, що відповідно до частини 3 статті 59 Закону № 796-XII та постанови Кабінету Міністрів України №851 перерахунок пенсії повинен був проведений Пенсійним фондом України з 01.10.2017р. самостійно за матеріалами пенсійної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України.

Так, Суд зазначив:

"…положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення" про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством"

"Наявність Рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року по справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.'

Окремо Суд зазначив: "…не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання".

Враховуючи, що саме об`єднана палата вирішує питання застосування норми права у разі наміру відступити від висновків суду у складі інших колегій суддів, а тому Суд не знаходить підстав для не врахування правового висновку об`єднаної палати у справі, що розглядається.

Позивач у цій справі просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким йому у задоволенні позову відмовлено. З огляду на наведений вище правовий висновок підстави для задоволення заяви позивача в цьому випадку відсутні.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Посилання позивача на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано вийшов за межі вимог апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки за правилами частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

В.М. Кравчук

І.В. Желєзний