Справа № 540/3081/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3081/20
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Шевчук О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 по Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , (далі позивач) звернувся з позовом до УДМС України в Херсонській області, Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області у видачі ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі Положення №2503-ХІІ);

- зобов`язати Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що позбавлення його, як громадянина України, права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним, і за відсутності встановлених Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI (далі Закон №5492-VI) підстав, відповідач не мав права відмовляти йому у видачі такого документа, як паспорт громадянина України, у формі книжечки.

Примушування до обробки його персональних і водночас конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України, без якого, йому як громадянину, не обійтися, позивач розцінює, як неправомірне втручання в особисте життя з боку держави (в особі її органів).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області від 29 вересня 2020 року №6514-681/6514.2-20 у видачі ОСОБА_2 , свідоцтво про народження №490 від 10 серпня 2004 року, паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з досягненням 16 річного віку.

Зобов`язано Білозерський районний відділ УДМС України в Херсонській області повторно розглянути заяву від 23 вересня 2020 року про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді книжечки з урахуванням висновків, викладених судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з судовим рішенням, у частині відмови в задоволенні позову, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення у вказаній частині, прийняти у цій частині нове рішення, яким зобов`язати суб`єкт владних повноважень оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України, зразка 1994 року у вигляді книжечки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що обраний судом спосіб захисту є неефективним та не поновлює порушеного права позивача. Скаржник підкреслив, що відмова суду в задоволенні вимог не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17.

Відповідач, УДМС України в Херсонській області, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що процедуру видачі паспорта громадянину України у вигляді книжечки зразка 1994 року регулює Тимчасовий порядок №456, який набрав чинності 21 червня 2019 року, та за яким для оформлення вказаного паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законним представник, серед іншого, подає рішення суду.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Білозерського РВ УДМС в Херсонській області із заявою про видачу паспорту у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку з досягненням ним 16-річного віку та зазначив, що не дає згоди на збір і обробку персональних даних та категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру; формування по відношенню до себе УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, (QR-кодових, біометричних тощо); використання щодо нього будь-яких засобів ЄДДР.

До заяви від 23 вересня 2020 року ним було додано:

- копія свідоцтва про народження заявника для засвідчення,

- дві фотокартки 35х45 мм.;

- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України.

28 вересня 2020 року Білозерський районний відділ УДМС України в Херсонській області направив позивачу лист-відмову №6514-681/6514.2-20 у видачі паспорту громадянина України у формі книжечки за відсутності необхідного пакету документів.

Водночас повідомив про те, що переконання особи, належність до окремих соціальних груп не можуть бути законною підставою для ухилення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів. Крім того, виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду - з безконтактним електронним носієм чи без нього), не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку персональних даних, відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Відповідно до п.1 розділу III Порядку для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, подає особисто, за зареєстрованим місцем проживання, до територіального підрозділу ДМС:

- заяву;

- рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому порядку;

- свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави;

- оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них);

- дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см;

- довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи.

Вважаючи протиправною відмову у видачі паспорту громадянина України у вигляді книжечки, позивач звернувся до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправної відмови в оформленні та видачі паспорта у вигляді книжечки, суд, проаналізувавши законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання паспорта громадянина України без електронного носія.

До того ж, суд застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у рішенні від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17, який, зокрема, виходив із норм Закону України «Про захист персональних даних», ч.6 ст.6 якого передбачає, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відмовляючи у зобов`язальній частині позову про оформлення та видачу паспорту громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, суд виходив із того, що такий обов`язок суб`єкт владних повноважень повинен виконати при наявності відповідних документів, надання яких встановлено законодавством.

На думку суду першої інстанції, обставини того, що позивач звернувся до органу міграційної служби із заявою про оформлення паспорта громадянина України, до якої не надав документів, що визначені законодавством, свідчать про те, що належним способом захисту її порушених прав, буде зобов`язання повторно розглянути заяву, з урахуванням висновків суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вказаного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч.3 ст.13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.

Разом з цим, відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п.2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п.3 Постанови №302).

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст.2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст.6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у своїх заявах до відповідача, а також у позовній заяві неодноразово зазначав про те, що відмовляється від отримання паспорту у вигляді ID- картки, у зв`язку з неприпустимістю втручання держави в його особисте і сімейне життя, не надає згоду на обробку персональних даних та внесення їх до відповідного Реєстру.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на тому, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Статтею 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року №2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, при чому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст.14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Втім, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на той факт, що дана адміністративно справа не відповідає ознакам зразкової справи №806/3265/17, оскільки обставини справи не є тотожними обставинам у зразковій справі через те, що позивач не надав суду доказів, що разом з заявою від 23 вересня 2020 року ним поданий передбачений законодавством необхідний пакет документів з метою отримання паспорта громадянина України, з огляду на таке.

Так, дослідивши заяву від 23 вересня 2020 року про оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки (довільна форма) колегією суддів встановлено, що позивачем, виконуючи вимоги п.13 розділу ІІ Положення про паспорт, разом із заявою надано весь необхідний пакет документів, а саме: свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; заява, за формою, встановленою МВС України (тобто заява про видачу паспорта від 23 вересня 2020 року як Додаток 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України).(а.с.15-16)

Разом з тим, з аналізу обставин зразкової справи №806/3265/17 вбачається, що у додатках до аналогічної заяви не додавались жодні документи, але Велика Палата Верховного Суду застосувала більш ефективний та належний спосіб захисту.

Більш того, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідач зазначив, що видача документа не можлива без обробки персональних даних особи та за відсутності необхідного пакету документів, без уточнення, яких саме.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував того, що суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (щодо релігійних переконань заявника та відмова від обробки персональних даних, а також те, що чинне законодавство дозволяє отримати паспорт громадянина України у формі книжечки) надає підстави для обґрунтованого застосування правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі № 806/3265/17, оскільки обставини даної справи повністю тотожні тим, що розглядалися Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що предмет спору у даній справі є тотожнім предмету спору в вищезазначеній зразковій справі №806/3265/17 - неправомірність дій відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання видати паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову є підставами для застосування правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17, оскільки обставини даної справи повністю тотожні тим, що розглядалися Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що посилання відповідачів на Тимчасовий порядок, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року №456, є безпідставним, оскільки він визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, а тому вимога міграційної служби надати вказані документи, є передчасною.

Отже, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, матеріали апеляційної скарги, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправною відмову в оформленні паспорту у вигляді книжечки.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів приходить до висновку, що для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Білозерський районний відділ УДМС України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її задоволення, скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Перерозподіл судових витрат відповідно вимог ст.139 КАС України не передбачений, оскільки особа, на користь якої винесено рішення звільнена від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 по Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області у видачі ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки;

Зобов`язати Білозерського районного відділу УДМС України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01.04.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Шевчук О.А.