Справа № 564/3172/20
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3172/20

Рядок статзвіту № 129

22 березня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Пузирко В. В.

представника позивача - адвоката Остапенка В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Левицької Ольги Станіславівни, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Левицької О. С., Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив скасувати постанову серії ГАА №499323 від 04.12.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №499323 від 04.12.2020 року на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

У даній постанові зазначено, що 04.12.2020 року о 12 год. 20 хв., в приміщенні АЗС міні - маркету БРСМ він порушив правила щодо карантину людей, а саме перебував без засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора чи маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю правопорушення, невідповідності висновків фактичним обставинам справи, суттєвим порушенням процесуальних норм адміністративного провадження. Зазначив, що відповідачем під час винесення постанови були грубо порушенні норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи, зокрема при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не в повній мірі дотримано вимоги ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки перед складанням постанови про адміністративне правопорушення не були заслухані його пояснення, що в свою чергу виключає надання об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи. Крім того, поліцейським Левицькою О. С. під час винесення постанови йому не було роз`яснено право на користування правничою професійною допомогою адвоката. Враховуючи вищевикладене просив суд позов задовольнити, постанову серії ГАА №499323 від 04.12.2020 року скасувати.

Ухвалою Костопільського районного суду від 21.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

До початку судового розгляду справи, а саме 14.01.2021 року відповідачем поліцейським взводу №2 роти №3 УПП в Рівненській області ДПП, сержантом поліції Левицькою О. С. на адресу суду було подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та пояснила, що 04.12.2020 року о 12 год. 20 хв., в приміщенні АЗС міні - маркету БРСМ ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину людей, а саме перебував без засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора чи маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, в зв`язку з чим відносно нього було винесено постанову серії ГАА №499323 від 04.12.2020 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Вказана постанова в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вказані технічні пристрої ВК-00076, ВК-00116. Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, є законною, обгрунтованою та винесеною у повній відповідності нормам чинного законодавства в межах компетенції поліцейського патрульної поліції Левицької О. С. Крім того, при винесенні вказаної постанови поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи, будь яких клопотань при розгляді справи позивачем не було заявлено, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано. Процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і пояснення позивача, була зафіксована на нагрудний відеореєстратор поліцейського. З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалось будь яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Позивачу ніщо не заважало скористатися своїми правами для реалізації яких він повинен був їх озвучити поліцейським. Факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується відеофайлами, які додано до відзиву. Всупереч ст. 77 КАС України позивач не довів та не підтвердив жодними належними і допустимими доказами ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги.

Щодо стягнення судових витрат відповідач покликаючись на ряд законодавчих актів та правових позицій Верхового Суду вказала, що КАС України передбачає стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вищевикладене, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Остапенко В. С. підтримав викладені у позовній заяві обставини, вважав їх достатніми та обґрунтованими. Відзив відповідача на позовну заяву вважав таким, що не відповідає дійсності. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом вчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, відзив на позовну заяву та доданий до неї DVD-R диск, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року відповідачем, відносно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №499323, якою визнано позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 04.12.2020 року о 12 год. 20 хв., в приміщенні АЗС міні - маркету БРСМ ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину людей, а саме перебував без засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора чи маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Крім того з додаткових пояснень представника позивача адвоката Остапенка В. С. вбачається, що ОСОБА_1 не зобов`язаний був перебувати із вдягненими засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, що закривають ніс та рот, оскільки в той час він перебував у спеціально відведеному місці для приймання їжі та/або напоїв та споживав хот-дог, а тому обов`язку перебувати із вдягненими засобами індивідуального захисту у нього не було.

З поданого відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що оскаржувана постанова за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, є законною, обгрунтованою та винесеною у повній відповідності нормам чинного законодавства, на підтвердження чого надала суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її повноважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п.1 п.10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З роз`яснень, які містяться на офіційному веб-порталі Кабінету Міністрів України за посиланням ( https://www.kmu.gov.ua/news/ rozyasnennya - shchodo - novih - obmezhuvalnih-zahodiv-na-periodkarantinu ? fbclid = IwAR0MaA s 07J67wADttNlSeDEhZ8jiLEj0Jlb3OriD55aEyjVyt0r6JvWmaU4 ) вбачається, що в розумінні Постанови №211 громадським місцем є частина будь-якої споруди, яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше), що узгоджується з відповідним визначенням, наданим в Законі України Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення від 22.09.2005р. №2899-IV та Наказі Міністерства оборони України Про затвердження Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України .

Відповідно до п. 3.6 розділу 3 ДБН В.2.2-9:2018 громадські будинки і споруди це загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі).

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, передбачені частиною другою статті 44-3 Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем надано диск з відео файлами, на яких зафіксовано перебування позивача у приміщенні АЗС міні - маркету БРСМ без видимих засобів індивідуального захисту.

Із наданого для дослідження диску з відео файлами судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, однак відповідачем не вжито жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд рахує, що такими діями відповідач порушила права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, а відтак було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача - адвокатом Остапенко В. С. на підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги було надано: договір доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги та представництва від 07.12.2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК №1014083 від 14.12.2020 року, акт приймання передачі послуг по наданню професійної правничої (правової) допомоги від 14.12.2020 року та оригінал квитанції про сплату ОСОБА_1 адвокату Остапенко В. С. 3000 грн., в якій призначення проведеного платежу вказано юридичні послуги.

Суд не погоджується з визначеною сумою судових витрат на надання професійної правничої допомоги, оскільки позивачем та його представником адвокатом Остапенко В. С. не підтверджено належними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому суд приходить до висновку про відмову у стягненні цих витрат з відповідача.

Крім того, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 72, 74, 76, 77, 90, 132, 134, 139, 175, 229, 241-246, 255, 262, 286, 295 КАС України, ст. ст. 7, 9, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 283, 284, 287, 289, 293 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Левицької Ольги Станіславівни, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ГАА №499323 від 04 грудня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Левицькою Ольгою Станіславівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 , (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.05.2018 року, орган, що видав 5621, ІПН: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі в сумі - 420 ( чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 КАС) з дня його проголошення.

Повне рішення складено

31 березня 2021 року

СуддяЛ. А. Грипіч