Справа № 440/4617/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 440/4617/20

адміністративне провадження № К/9901/10375/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 440/4617/20 за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Зіньківської міської ради Полтавської області від 09 липня 2020 року про заборону проведення відеозйомки засідання сесії міської ради депутатом міської ради ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 липня 2020 року під час проведення Зіньківською міською радою сьомої сесії сьомого скликання депутатом міської ради ОСОБА_1 виявлено бажання проведення відеозйомки засідання сесії міської ради.

Однак за результатами проведеного голосування прийнято рішення про заборону проведення відеозйомки засідання сесії депутатом міської ради ОСОБА_1 у зв`язку з неодноразовим, вибірковим, необ`єктивним та упередженим висвітленням в соціальних мережах роботи пленарних засідань сесій та засідань постійних комісій та враховуючи пропозиції депутатів Зіньківської міської ради сьомого скликання.

Позивач, голосуючи проти винесення спірного рішення, вважає, що таке рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що вказаним рішенням заборонено доступ до публічної інформації щодо діяльності органу місцевого самоврядування, натомість діяльність депутата місцевої ради як представника відповідної територіальної громади передбачає забезпечення доступу до публічної інформації, визначеної статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а презумпція згоди фізичної особи на зйомку встановлена частиною 1 статті 307 Цивільного кодексу України.

Таким чином у разі коли фото- чи відео зйомка відбувається на сесії будь-якої місцевої ради або іншому публічному заході, отримання жодного спеціалізованого дозволу не передбачається.

За таких обставин позивач вказує, що відмова відповідача надати запитувану інформацію порушує його право на доступ до публічної інформації, гарантоване статтею 3, пунктом 6 частини першої статті 14, частиною другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтями 13, 14 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення суду, а справу направити на новий розгляд.

8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Водночас, у поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що підставою для відкриття касаційного провадження у справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме, що суд апеляційної в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16).

Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Позивач зазначає, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій не вірно застосовано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження №61-48302св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц (провадження №61-41071св 18), від 14 лютого 2018 року у справі №646/1266/16-ц від 27 березня 2019 року у справі №344/16715/15-ц (провадження №61-13667 св 18).

Проте, Верховний Суд звертає увагу позивача, що предметом розгляду у зазначених справах є визнання інформації недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію.

Верховний Суд зазначає, що скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім цього, як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, справу №440/4617/20 розглянуто за правилами спрощеного провадження, однак заявник касаційної скарги не наводить обґрунтованих підстав можливості перегляду у касаційному порядку судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п 'ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 440/4617/20.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 440/4617/20 за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області визнання протиправним та скасування рішення повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяМ.В. Білак