Справа № 280/5419/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/5419/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Яковенко О.М.

за участю представника відповідача: Буренко Володимира Петровича,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

в адміністративній справі №280/5419/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відшкодування шкоди та визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду 11.08.2020 року з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії за віком протиправною та зобов`язати провести перерахунок пенсії на підставі частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку з 24 січня 2017 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 24 січня 2017 року у розмірі недоотриманої пенсії 72215,77 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 20436,85 грн. і 3 % річних у розмірі 7623,64 грн., загалом 100 276,26 грн.;

Також позивач просив стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача компенсацією судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачу призначено пенсію за вислугу років з 02.01.2013, а з 24.01.2017 за віком на загальних підставах. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.05.2017 по справі №323/794/17 зобов`язано Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24 січня 2017 року на підставі частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по Україні за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з 24.01.2017, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 24.01.2017. В силу цього рішення суду позивач звернувся 30.03.2020 до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням більш вигідного індивідуального коефіцієнта заробітної плати та врахуванням коефіцієнту стажу роботи та здійснити доплату недоотриманого розміру пенсії за віком, проте відповідачем відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Згідно листа № 3212-2763/П-02/8-0800/20 від 30.04.2020 пенсія позивача обчислена із заробітної плати 11179,21 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки - 4404,35 грн. * 2,53822 - індивідуальний коефіцієнт заробітку), визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2016 з урахуванням стажу 43 роки 1 місяць 14 днів (коефіцієнт трудового стажу - 0,43083) та продовжує працювати. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що у спірних правовідносинах частина 4 статті 42 Закону № 1058 не є вирішальною для перерахунку пенсії. Абзац 3 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV, який передбачає допустимість за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 % тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Ключове словосполучення в даному випадку є «особа, яка звернулася за призначенням пенсії» яке закріплено в абзацу 3 частини 1 статті 40 Закону №1058. Тобто, оптимізація заробітної плати можлива лише при первинному зверненні за пенсією і в подальшому не може бути змінена, відтак дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу шляхом виключення періоду 01.01.2005 року по 31.12.2010 при оптимізації коефіцієнта по заробітній платі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 24 січня 2017 року у розмірі не до отриманої пенсії 72215,77 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 20436,85 гри. і 3% річних у розмірі 7623,64 грн., загалом 100 276,26 грн. суд першої інстанції зазначив, що стягненню підлягають нараховані, але невиплачені суми, тому оскільки у перерахунку пенсії позивача відмовлено, відтак нарахування таких сум не здійснено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач повинен здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з урахуванням індивідуального коефіцієнту заробітку за період, який є найбільш вигідним для пенсіонера, що передбачено ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Водночас, позивачу з 02.01.2013 року призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше. Звертає увагу, що позивач до 24.01.2017 року не був пенсіонером в розумінні Закону №1058-ІV, тому відповідач повинен призначити позивачу пенсію, а не перевести з одного виду пенсії на інший, та відповідно при призначенні пенсії застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача компенсацією судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що відповідачем правомірно під час призначення пенсії позивачу з 24.01.2017, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, на підставі ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», був виключений період з 01.01.2013 року по 31.12.2016 року (до 60 календарних місяців страхового стажу). Вимога позивача щодо необхідності врахування під час призначення пенсії за віком заробітної плати за період з 2004 року по 2010 роки, є порушенням ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Перерахунки пенсії відповідно до ч. 2, 4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу були проведені. Відповідно до ч.4 ст.45 цього Закону перерахунок пенсії за заявою від 30.03.2020 неможливий раніше ніж з 01.04.2020 року.

Позивачем подані заперечення на вказаний відзив, в яких позивач підтримує в повному обсязі апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідач згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ №1058 повинен здійснити розрахунок пенсії за віком та взяти найбільш вигідний період заробітної плати, який не може бути меншим ніж 60 календарних місяців. Вважає, що на виконання рішення суду при призначенні позивачу пенсії за віком вперше, відповідач перерахував пенсію не вірно. Зазначає, що станом на 01.10.2017 року розмір пенсії повинен розраховуватися із застосуванням середнього показника за 2014, 2015, 2016 роки та доплати за понаднормативний стаж 5 років.

В судовому засідання представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду правильним та таким, що не підлягає скасуванню. Надав для огляду в судовому засіданні пенсійну справу позивача. Суду пояснив, що відповідач здійснив правильно перерахунок пенсії позивача щодо осучаснення пенсії та щодо оптимізації пенсії.

В судове засідання позивач/представник не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.01.2013 перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за вислугу років.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.05.2017 року по справі №323/794/17 (провадження №2-а/323/25/17), яке залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання перевести на пенсію за віком з відповідним перерахунком пенсії, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Пологівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24 січня 2017 року на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по Україні за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з 24.01.2017 року, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 24.01.2017 року.

На виконання вказано рішення, відповідачем відповідно до розпорядження 143106 від 03.08.2017 призначено позивачу пенсію за віком з 24.01.2017 .

Однак позивач вважає, що при перерахунку пенсії за віком відповідачем не проведено перерахунок з 24.01.2017 року із застосуванням найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом даного позову є правомірність/протиправність дій відповідача щодо проведення/не проведення перерахунку позивачу пенсії за віком з 24.01.2017 року із застосуванням найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неврахування більш вищого індивідуального коефіцієнту заробітної плати при призначені пенсійної виплати за віком.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Ключове положення нинішньої системи пенсійного забезпечення розмір пенсії залежить від стажу і заробітної плати. Пенсія може бути призначена тільки із легальних, офіційно задекларованих заробітків, і розмір оплати праці, з якого сплачуються страхові внески, має вплив на розмір пенсійного забезпечення громадянина.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діє з 1 жовтня 2011 року, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому для кожного пенсіонера визначається індивідуальний середньомісячний коефіцієнт заробітку, який обчислюється як середнє значення від ділення фактичної заробітної плати застрахованої особи в розрізі кожного місяця на величину середньої заробітної плати в Україні за відповідний період.

Таким чином, чим вищим є рівень офіційної заробітної плати, тим більшим є індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення пенсії та, відповідно, вищим розмір пенсії.

У зв`язку з пенсійною реформою з 1 жовтня 2017 року проведено «осучаснення» пенсій із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 та 2016 роки (в розрахунку 3764,40 гривень). Найбільше «осучаснення» позначилось на пенсійних виплатах тих пенсіонерів, які мають відносно високий коефіцієнт отримуваного ними заробітку.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу ( ОСОБА_1 ) відповідно до розпорядження 143106 від 03.08.2017 призначено пенсію за віком з 24.01.2017.

- визначено середньомісячний заробіток 9554,88грн. (31.12.2016),

- кількість місяців в розрахунку заробітку 198,

- перерахунок здійснено 24.01.2017 року з попереднього 02.01.2013,

- вид перерахунку: коригування показника середньої заробітної плати,

- заявник працює,

- показник року середньої 2012 змінений на 2016,

- призначено відповідно до реформи,

- загальний стаж (повний): 40 років 11 місяців, 14 днів (31.12.2016),

- стаж з 01.07.2000року: 16 років, 5 місяців, 12 днів,

- загальний стаж після 2004 року: 12 років 11 місяців, 12 днів,

Розрахунок пенсії за новою формулою (згідно розпорядження 143106 від 03.08.2017):

- Коефіцієнт стажу 0,40917 491 місяць,

- Коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,55238,

- Розмір пенсії за віком 5277,92грн.

- Доплата за понаднормативний стаж 56,50грн. за 5 років,

- Загальний розмір пенсії за віком 5334,42грн.

Однак позивач вважає, що при перерахунку пенсії за віком відповідачем не проведено перерахунок з 24.01.2017 року із застосуванням найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо оптимізації пенсійної виплати (виключення невигідних періодів заробітку) слід зазначити, що законодавство передбачено саме виключення невигідних, а не застосування самих вигідних коефіцієнтів.

Так, порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії врегульовано статтею 40 Закону № 1058-IV.

За правилами частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини 1 статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Слід зазначити, що не завжди особа має високий заробіток за весь період, тобто в деяких місяцях коефіцієнти заробітку можуть бути невисокими. Крім того, у певні періоди (після липня 2000 року) особа могла перебувати на обліку в центрі зайнятості й одержувати відповідну допомогу (у період одержання допомоги, який зараховується до страхового стажу, у заробіток для обчислення пенсії враховується мінімальна заробітна плата). Отже, коефіцієнти заробітку в цей період також будуть невисокими.

У такому разі з періоду, за який враховується зарплата для обчислення пенсії, Закон дає змогу виключити періоди до 60 календарних місяців страхового стажу з урахуванням будь-яких періодів одержання допомоги по безробіттю незалежно від перерв, і будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі становлять не більше як 10 % тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

При цьому, із підрахунку виключають тільки невигідні коефіцієнти заробітку. Водночас, стаж за ці місяці особа не втрачає.

Додатково (понад 10 % страхового стажу) за бажанням особи може бути виключено періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таке виключення невигідних місяців заробітку називають оптимізацією.

В усіх випадках, окрім випадку, коли страховий стаж особи становить менший період, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим за 60 календарних місяців.

Отже, оптимізація заробітку - це виключення його невисоких коефіцієнтів (а не включення високих), що сприяє підвищенню коефіцієнта заробітку і, як наслідок, розміру пенсії.

Таким чином, оптимізація заробітку у будь-якому разі сприяє підвищенню коефіцієнта заробітку і, як наслідок, розміру пенсії, тому при оптимізації пенсійної виплати, коефіцієнт заробітку не може бути знижений, оскільки це протирічить реформуванню та веде до зниження пенсійних виплат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу згідно розпорядження 143106 від 03.08.2017

призначено пенсію за віком з 24.01.2017:

- визначено середньомісячний заробіток 9554,88грн. (31.12.2016),

- кількість місяців в розрахунку заробітку 198,

- перерахунок здійснено 24.01.2017 року з попереднього 02.01.2013,

- вид перерахунку: коригування показника середньої заробітної плати,

- заявник працює,

- показник року середньої 2012 змінений на 2016,

- призначено відповідно до реформи,

- загальний стаж (повний): 40 років 11 місяців, 14 днів (31.12.2016),

- стаж з 01.07.2000року: 16 років, 5 місяців, 12 днів,

- загальний стаж після 2004 року: 12 років 11 місяців, 12 днів,

встановлено:

- коефіцієнт стажу 0,40917 491 місяць,

- коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,55238,

- розмір пенсії за віком 5277,92грн.

- доплата за понаднормативний стаж 56,50грн. за 5 років,

- загальний розмір пенсії за віком 5334,42грн.

Разом із тим, як вже зазначалось вище, за приписами ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року та, зокрема, за бажанням пенсіонера також додатково враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Оскільки приписи ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV передбачають врахування заробітної плати за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, то відповідач може лише виключити невигідні коефіцієнти заробітку (а не включити вигідні коефіцієнти), водночас, стаж за ці місяці (у будь-якому випадку) не втрачається.

Позивач в позовних вимогах посилається на неправомірність дій відповідача щодо не врахування відповідачем більш вищого індивідуального коефіцієнта, однак, правилами частини 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено виключення невигідних місяців заробітку, а не включення більш вигідних.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо застосування найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку з 24.01.2017 року, оскільки правилами частини 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено виключення невигідних періодів заробітку, а не включення більш вигідних клефіцієнтів.

Оскільки позивачем в позові поставлені вимоги лише щодо застосування найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку з 24.01.2017 року, то колегія суддів апеляційної інстанції не переглядає інші періоди щодо перерахунку пенсії позивача.

В силу того, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про застосування найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку з 24.01.2017 року, то відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 24 січня 2017 року у розмірі недоотриманої пенсії 72215,77 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 20436,85 грн. і 3 % річних у розмірі 7623,64 грн., загалом 100 276,26 грн., оскільки вимоги про стягнення є похідними.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу здійснено перерахунок пенсії також 01.10.2017 року, 24.03.2019 року23.04.2020 року, однак вказані періоди перерахунку пенсії не перевіряються судом апеляційної інстанції, оскільки вимога позовних вимог стосується лише не проведення перерахунку з 24.01.2017 року із застосуванням найбільш вигідного індивідуального коефіцієнту заробітку.

По суті рішення суду є правильним, отже не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 24.03.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 29.03.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова