Справа № 300/1780/20
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2021 р. справа № 300/1780/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Федик О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Ковріжних В.В.,

представника відповідача - Рудницької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до Лікарсько-консультативної комісії структурного підрозділу "Коломийська дитяча лікарня" комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської районної ради про визнання протиправним та скасування індивідуального акту (рішення), зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Лікарсько-консультативної комісії структурного підрозділу "Коломийська дитяча лікарня" комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської районної ради, відповідно до змісту якої просить: визнати протиправним і скасувати індивідуальний акт - заключення ЛКК КДП №17 від 04.02.2020; зобов`язати прийняти рішення про встановлення малолітній дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії "дитина з інвалідністю підгрупи "А".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Лікарсько-консультативною комісією структурного підрозділу "Коломийська дитяча лікарня" комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської районної ради, незаконно та неправомірно прийнято заключення №17 від 04.02.2020 про встановлення малолітній дитині ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю» без надання дитині «підгрупи А», оскільки станом на дату ухвалення вказаного рішення медичні характеристики анамнезу підтверджували у дитини важку ступінь захворювання на цукровий діабет, про що вказують показники основного діагнозу такі як глікенічний контроль з високим ризиком для життя, наявність стійкого порушення функцій обміну речовин І ст. та енергії І ст., що супроводжується ускладненням у виді діабетичного кетоацидозу ІІІ ступеню, а також функціональними розладами жовчного міхура і затримкою фізичного розвитку. Зазначає, що дитина із захворюванням «цукровий діабет 1 типу» має обмеження життєдіяльності за категорією «здатність до самообслуговування» ІІ ступеню і ІІІ ступеню, та за категорією «здатність контролювати свою поведінку» - ІІ ступеню. Стверджує, що малолітня дитина ОСОБА_2 , якій встановлено діагноз «цукровий діабет 1 типу», має високу міру втрати здоров`я з високим ризиком для життя та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду та фізичну нездатність до самообслуговування, що є підставою для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». Також позивач зазначає, що оспорюване рішення від 04.02.2020 не містить жодних обставин, які б переконливо свідчили чи доводили обґрунтованість і підставніть відмови у встановленні малолітній дитині ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». Вважає, що в цьому випадку єдиним правильним та ефективним способом захисту порушеного права малолітньої дитини ОСОБА_2 є зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечила. Зазначила, що на засіданні комісії 04.02.2020, із врахуванням встановленого дитині ОСОБА_2 клінічного діагнозу в результаті проведеного обстеження та лікування з 21.01.2020 по 30.01.2020, аргументів члена комісії, лікаря-ендокринолога дитячого ОСОБА_3 , яка брала участь в первинному огляді дитини, а також те, що за 8 днів лікування рівень глюкози в крові дитини значно знизився, що свідчить про стадію транзиторної ремісії цукрового діабету, що відповідає помірному порушенню функцій внутрішньої секреції, обміну речовин та енергії І-ІІ ступеня, наявність обмеження до фізичних вправ, фізичних навантажень І ступеня та, із врахуванням слів матері про те, що дитина володіє навичками особистої гігієни, памперсів не потребує, самостійно їсть, часткового обмеження до самообслуговування І ступеня, комісією правомірно встановлено дитині ОСОБА_2 категорію «дитина з інвалідністю». Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 за №656/20 від 30.01.2020, остання з 21.01.2020 по 22.01.2020 перебувала у відділенні АІТ, а з 22.01.2020 по 30.01.2020 на стаціонарному лікуванні та обстеженні в ендокринологічному відділенні ОДКЛ. В результаті проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: основний - цукровий діабет 1 тип, вперше виявлений. Глікемічний контроль з високим ризиком для життя; ускладнення основного - діабетичний кетоацидоз ІІІ ст.; супутній - функціональні розлади жовчного міхура. Затримка фізичного розвитку. За висновком №41 від 30.01.2020 засідання ЛКК КНП «Івано-Франківська обласна дитяча лікарня Івано-Франківської обласної ради» ОСОБА_2 має право на одержання державної соціальної допомоги як інвалід дитинства (а.с.21).

За наслідками засідання ЛКК КДП 04.02.2020, згідно із заключенням №17 від 04.02.2020 стосовно ОСОБА_2 , вказано діагноз: цукровий діабет 1 тип, вперше виявлений, глікемічний контроль з високим ризиком для життя. Встановлено наявність стійкого порушення функцій обміну речовин І ст., наявність обмеження життєдіяльності І ст.. Враховуючи помірну міру втрати здоров`я (порушення функції 1 ст.) залежність від стороннього догляду, допомоги, «Д» нагляду, здатність до самообслуговування, дитині встановлена категорія «дитина з інвалідністю». Прийнято рішення ЛКК: згідно наказу МОЗ України, соціальної політики і фінансів №454/471/516 ІІ п.3 п.п.3.3 призначити соціальну допомогу. Дійсна до 27.01.2032 року. Дата пересвідчення 27.12.2031 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» (надалі також - Закон № 2961-IV, в редакції на час спірних правовідносин) медико-соціальна експертиза дітей проводиться лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю" підгрупи А (частина 7 статті 7 Закону № 2961-IV).

У відповідності до частини 10 статті 7 Закону № 2961-IV лікарсько-консультативні комісії лікувально-профілактичних закладів:

визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;

складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;

забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.

Частиною 12 статті 7 Закону № 2961-IV визначено, що положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію та Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Згідно із пунктами 4, 6, 10, 11 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, організаційною формою роботи комісій є засідання. Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти. Рішення комісії приймається більшістю голосів. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним. Відомості щодо результатів проведення медико-соціальної експертизи і прийнятих рішень вносяться до медичного висновку на дитину з інвалідністю та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою закладу охорони здоров`я. У разі коли голова або окремі члени комісії не згодні з прийнятим рішенням, їх окрема думка викладається в письмовій формі та додається до акта огляду комісії. Зазначений акт подається у триденний строк центральній комісії, що приймає відповідне рішення.

Комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці (абз. перший пункту 12 вказаного Положення).

Відповідно до пункту 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям (надалі також - Порядок №917) особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А".

Пунктом 21 Порядку №917 встановлено, що підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю" є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування.

До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму I та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії I ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Згідно пункту 14 Порядку №917 14 основними видами порушень функцій організму є, зокрема, порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету.

Під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму, встановлюють такі ступені їх вираження: I ступінь - незначні порушення; II ступінь - помірні порушення; III ступінь - виражені порушення; IV ступінь - значно виражені порушення (пункт 15 Порядку №917).

Відповідно до пункту 16 Порядку №917, основними категоріями життєдіяльності є здатність до: самообслуговування; самостійного пересування; орієнтації; спілкування; контролювання своєї поведінки; навчання; трудової діяльності.

Пунктом 17 Порядку №917 визначено, що під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, встановлюються такі ступені їх вираження:

1) здатність до самообслуговування - здатність дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни: I ступінь - здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використанням у разі потреби технічних засобів; II ступінь - здатність до самообслуговування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до самообслуговування, потреба у постійній сторонній допомозі та повна залежність від інших осіб;

2) здатність до самостійного пересування - здатність дитини самостійно переміщатися в просторі, зберігати рівновагу тіла під час пересування, перебування у спокої і під час зміни положення тіла, користуватися громадським транспортом: I ступінь - здатність до самостійного пересування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час пересування і скорочення відстані з використанням у разі потреби технічних засобів; II ступінь - здатність до самостійного пересування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до самостійного пересування і потреба в постійній допомозі інших осіб;

3) здатність до орієнтації - здатність дитини до адекватного сприйняття навколишнього середовища, до визначення часу і місця перебування, оцінки ситуації: I ступінь - здатність до орієнтації тільки у звичній ситуації самостійно та/або з використанням технічних засобів; II ступінь - здатність до орієнтації з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до орієнтації (дезорієнтація) і потреба в постійній допомозі та (або) нагляді інших осіб;

4) здатність до спілкування - здатність дитини до встановлення контактів з іншими особами шляхом сприйняття, переробки і передачі інформації: I ступінь - здатність до спілкування із зниженням темпу і обсягу отримання і передачі інформації; використання у разі потреби технічних засобів допомоги; здатність у разі ізольованого ураження органа слуху до спілкування з використанням невербальних способів і послуг сурдоперекладу; II ступінь - здатність до спілкування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до спілкування і потреба в постійній допомозі інших осіб;

5) здатність контролювати свою поведінку - здатність дитини до усвідомлення себе і адекватної поведінки з урахуванням соціально-правових та морально-етичних норм: I ступінь - періодичне виникнення обмеження здатності контролювати свою поведінку в складних життєвих ситуаціях та (або) постійне утруднення у виконанні рольових функцій, які зачіпають окремі сфери життя, з можливістю часткової самокорекції; II ступінь - постійне зниження рівня критичного ставлення до своєї поведінки і навколишнього середовища з можливістю часткової корекції тільки з регулярною допомогою інших осіб; III ступінь - нездатність контролювати свою поведінку, неможливість її корекції, потреба в постійній допомозі (нагляді) інших осіб;

6) здатність до навчання - здатність дитини до сприйняття, запам`ятовування, засвоєння і відтворення знань (загальноосвітніх, професійних та інших), оволодіння навичками та вміннями (професійними, соціальними, культурними, побутовими): I ступінь - здатність до навчання у навчальних закладах або класах (групах) з інклюзивним навчанням у таких закладах з використанням у разі потреби корегованих методів навчання, спеціального режиму навчання та спеціальних засобів для освіти; II ступінь - здатність до навчання за спеціальними програмами у навчальних закладах або вдома чи спеціальних навчальних закладах з використанням у разі потреби спеціальних засобів для освіти; III ступінь - значне обмеження здатності до навчання (здатність до здобуття лише певних освітніх рівнів (початкової загальної або базової загальної середньої освіти);

7) здатність до трудової діяльності - здатність дитини провадити трудову діяльність з дотриманням вимог до змісту, обсягу, якості та умов виконання роботи: I ступінь - здатність до провадження трудової діяльності; II ступінь - здатність до провадження трудової діяльності у спеціально створених умовах праці, зокрема на підприємствах, в установах та організаціях або вдома, з урахуванням індивідуальних функціональних можливостей дитини, зумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устатковання, технічного обладнання чи у разі потреби - зниження кваліфікації, рівня важкості, напруження та (або) зменшення обсягу роботи тощо, нездатність продовжувати роботу за основною професією у разі збереження можливості в звичайних умовах праці провадити трудову діяльність за більш низькою кваліфікацією; III ступінь - здатність тільки до провадження елементарних видів трудової діяльності, що не потребують здобуття будь-якої освіти.

Ступінь обмеження основних категорій життєдіяльності дитини визначається виходячи з результатів оцінки їх відхилення від норми, що відповідає певному періоду (віку) біологічного розвитку дитини (пункт 18 Порядку №917).

Таким чином, категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А" встановлюється особам віком до 18 років, які у сукупності мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і фактично не здатні до самообслуговування. При цьому, до числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Як встановлено судом, при прийнятті 04.02.2020 рішення Лікарсько-консультативною комісією структурного підрозділу "Коломийська дитяча лікарня" комунального некомерційного підприємства "Коломийська центральна районна лікарня" Коломийської районної ради, враховувався діагноз та перебіг хвороби і лікування ОСОБА_2 з 21.01.2020 по 30.01.2020, стан дитини, рекомендації ЛКК обласної дитячої лікарні. Визначення стійкого порушення функцій обміну речовин та енергії І ступеня зроблено з врахуванням того, що за короткий проміжок часу в дитини знизився до норми, тобто відновився, рівень глюкози в крові. Висновок про наявність обмеження життєдіяльності І ступеня зроблено з врахуванням того, що дитина володіє навичками особистої гігієни, памперсів не потребує, самостійно їсть, однак наявне обмеження до трудової діяльності, тобто фізичних навантажень І ступеня та часткове обмеження до самообслуговування І ступеня (а.с.150, 22).

Враховуючи, що встановлення категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А» здійснюється виходячи із комплексної оцінки різних показників стану дитини, відсутність беззаперечних доказів наявності станом на 04.02.2020 у ОСОБА_2 сукупності виключно високої міри втрати здоров`я та надзвичайної (повної) залежності від постійного стороннього догляду та фактичної нездатності до самообслуговування, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування заключення ЛКК КДП №17 від 04.02.2020 та зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

При цьому суд зазначає, що згідно пункту 17 Порядку №917 здатність дитини до самообслуговування та до самостійного пересування визначається із врахуванням вікової норми саме за критеріями здатності дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни, здатності дитини самостійно переміщатися в просторі, зберігати рівновагу тіла під час пересування, перебування у спокої і під час зміни положення тіла, користуватися громадським транспортом. Отже, доводи позивача про те, що малолітня дитина ОСОБА_2 має обмеження життєдіяльності за категорією «здатність до самообслуговування» ІІ ступеню і ІІІ ступеню, та за категоріє «здатність контролювати свою поведінку» ІІ ступеню, оскільки вона не здатна самостійно правильно розрахувати та вводити відповідну дозу інсуліну, самостійно здійснювати об`єктивний контроль за необхідною кількістю і якістю їжі у визначений часовий графік її вживання з врахуванням поточного стану здоров`я та інших індивідуальних чинників, самостійно контролювати власну харчову поведінку, зокрема, дотримання спеціального режиму харчування, а також своєчасного введення інсуліну або надання невідкладної допомоги у разі різкого погіршення стану здоров`я, є безпідставними.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідачем не взято до уваги медичну документацію та встановлений діагноз ДУ «Інститут ендокринології та обміну речовин ім.В.П.Комісаренка», в якому ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 11.02.2020 по 14.02.2020, суд звертає увагу, що встановлення діагнозу у вказаному лікувальному закладі відбулось після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а дії і рішення відповідача вчиненні та прийняті після 04.02.2020 не є предметом і підставами оскарження у цій справі.

З цих ж підстав суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо неприйняття відповідачем рішення за наслідками засідання 03.03.2020 та скерування дитини до ЛКК КНП «ІФ ОДКЛ ІФ ОР».

Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 31.03.2021.