Справа № 260/3082/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2021 рокум. Ужгород№ 260/3082/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з червня 2011 року по листопад 2017 року; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з червня 2011 року по листопад 2017 року включно.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних Силах України, в тому числі, у військовій частині НОМЕР_1 . Проте з 23.06.2011 по 16.11.2017 індексація його грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася. У відповідь на подану заяву щодо нарахування та виплату належних йому сум індексації відповідач повідомив про те, така за період з 23.06.2011 по 31.12.2015 виплачувалась щомісячно. Проте дане твердження не відповідає дійсності. Невиплату індексації з січня 2016 року по листопад 2017 року військова частина не заперечила. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує гарантоване законодавством право на своєчасне одержання винагороди за працю.

20 жовтня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №1251 від 15.10.2020, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що індексація грошового забезпечення позивача по 31 грудня 2015 року включно була виплачена, що підтверджується обліковими документами. Стосовно позовної вимоги про виплату індексації за період з січня 2016 по лютий 2018 року зазначає, що фінансових ресурсів в Міністерства оборони України не було, а тому фінансування на такі цілі не здійснювалося. Також вважає, що чинним законодавством не передбачений механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди, а тому позовні вимоги є безпідставними.

На виконання вимог ухвал Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 та 13.01.2021 відповідач 17 березня 2021 року надіслав до суду копії карток особового рахунку позивача за 2012 2015 роки. Окрім того, повідомив, що ОСОБА_1 був переведений до військової частини НОМЕР_1 тільки в грудні 2012 року з військової частини НОМЕР_2 , яка була розформована.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 02 січня 2013 року прапорщика ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) сержанта з матеріального забезпечення механізованої роти механізованого батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 01 січня 2013 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №257 від 16 листопада 2017 року прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 №222-РС, з 16 листопада 2017 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

У відповідь на подану ОСОБА_1 заяву стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2011 по 16.11.2017 листом військової частини НОМЕР_1 №150/53/755 від 03.07.2020 заявника було повідомлено про те, що індексація грошового забезпечення за період з 23.06.2011 по 31.12.2015 виплачувалась щомісячно. Стосовно виплати індексації за період з січня 2016 року по листопад 2017 року проінформовано, що згідно ст.ст. 48, 51 Бюджетного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Разом з тим, для виплати індексації у вказаний період фінансових ресурсів в Міністерстві оборони України не було, а тому фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Окрім того, механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачений.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив передбачену нормами законодавства України індексацію його грошових доходів за період з червня 2011 року по листопад 2017 року, з метою належного захисту порушеного права на своєчасне одержання винагороди за працю позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р., держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок, об`єкти та підстави проведення індексації грошових доходів населення регламентуються нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон).

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, ст. 2 Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.ч. 3, 4 ст. 4 Закону).

Нормами ст. 6 Закону встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Індексація доходів населення згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" №2017-III від 05.10.2000 р. відноситься до державних соціальних гарантій та покликана підтримати достатній життєвий рівень громадян та купівельну спроможність їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Норми ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлюють обов`язковість державних соціальних гарантій для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок).

П. 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед яких, грошове забезпечення військовослужбовців.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Основною умовою початку нарахування індексації є встановлення того факту, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 №150/53/1475 від 12.10.2020, за період з 23.06.2011 по 31.12.2015 ОСОБА_1 щомісячно виплачувалась індексація грошового забезпечення з розрахунку останнього базового місяця січень 2014 року. Разом з тим, виплату індексації за період з січня 2016 року по листопад 2017 року проведено не було у зв`язку з відсутністю фінансування.

Позивач факт виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2011 по 31.12.2015 заперечує.

Разом з тим, на підтвердження факту виплати позивачу індексації грошового забезпечення до 31 грудня 2015 року відповідачем на вимогу суду було надано копії картки особового рахунку військовослужбовця за 2013, 2014 та 2015 роки.

Суд вважає, що такі є належним доказом виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з дня зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та до 31 грудня 2015 року.

Стосовно протиправності дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23 червня 2011 року по день зарахування до списків особового складу частини, суд зазначає, що у вказаний період позивач військову службу в такій не проходив, а тому відповідач не може нести відповідальність за дії, вчинені військовою частиною НОМЕР_2 .

З огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується правомірності не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 16 листопада 2017 року, суд зазначає наступне.

Не нарахування та не виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період відповідач обґрунтовує виключно відсутністю фінансування та механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідача крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд повинен дослідити, чи вчинялися такі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зазначене кореспондується також з встановленим Конституцією України обов`язком будь-якого суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ч. 1 ст. 5 Закону встановлюють джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до яких підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Зазначене кореспондується з положеннями п. 6 Порядку, відповідно до якого виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд вважає, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належною підставою невиконання встановленого законом обов`язку здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, гарантує захист власності. Так, зокрема, зазначеною статтею визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зазначене також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Отже, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що індексація грошового забезпечення також може розглядатися як «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадає під захист, гарантований цією статтею.

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Аналогічна позиція щодо неправомірності не нарахування та не виплати працівнику індексації грошового забезпечення викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на роз`яснення Мінсоцполітики, оскільки таке не є нормативно-правовими актом. Суд зазначає, що при прийнятті рішень з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця відповідач повинен керуватися нормами відповідних законодавчих актів, а не роз`яснень, оскільки останні, на відміну від нормативно-правових актів не носять обов`язкового характеру.

Таким чином, суд вважає, що чинним законодавством України гарантоване право позивача на проведення індексації його грошових доходів у разі настання обставин, передбачених ст. 4 Закону, наведені відповідачем доводи не позбавляють обов`язку останнього провести таку, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 16.11.2017 є протиправною.

Ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій.

З урахуванням зазначеного та вищенаведених норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 16 листопада 2017 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01 січня 2016 року по 16 листопада 2017 року.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII Перехідних положень КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017).

СуддяР.О. Ващилін