Справа № 490/10624/19
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/237/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., представника позивача - адвоката Кордіка Є.І., представника відповідача - Сиволапа В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , з подальшим його поданням в новій редакції, до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України, в якому позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.12.2019 року серії ДП18 №603974 УПП в миколаївській області ДПП України, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу - закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ПДР не порушував, 09.12.2019 року не здійснював рух на заборонний червоний сигнал світлофору. Зазначає, що на своєму транспортному засобі Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Кузнецькій в м. Миколаєві рухався виключно на сигнал світлофора, який відповідно до діючих ПДР України дозволяє рух транспортного засобу.

Зазначає, що йому до огляду було пред`явлено відео, на якому відсутні будь-які докази здійснення ними руху по вул. Кузнецькій в м. Миколаєві на заборонний сигнал світлофору.

Під час винесення постанови позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи, для надання йому допомоги адвоката. Відповідач відмовив в задоволені клопотання без пояснення причин та надав копію постанови.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 24.12.2019 року вказаний позов залишено без руху.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 16.04.2020 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 року вказану ухвалу суду від 16.04.2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

24.09.2020 року матеріали справи повернулись до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва.

Протоколом передачі від 05.10.2020 року судову справу передано судді Черенковій Н.П.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. від 09.10.2020 року відведено суддю ОСОБА_2 від розгляду даної справи.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 23.10.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 26.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним адміністративним позвоом.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 11.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 19.02.2021 року дану справу прийнято до свого провадження.

14.01.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Разом з позовом надав суду технічний носій з відеозаписом факту правопорушення.

У відзиві зазначає, що під час патрулювання 09.12.2019 року поліцейськими УПП в Миколаївській області ДПП було виявлено порушення ПДР. А саме: водій автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кузнецька на перетині з вулицею Садова здійснив проїзд перехрестя на заборонний сигнал світлофорного об`єкту, а саме червоний, чим порушив вимоги п. 8.7.3 е) ПДР України.

Відеозапис факту скоєння адміністративного правопорушення був зроблений на автомобільний реєстратор, марка та модель якого вказана в Постанові, а саме реєстратор «FX» модель cmg.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, додатково вказав на неможливість встановлення який саме автомобіль здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, при цьому, його довірителя було зупинено пізніше, наполягав, що його довіритель взагалі не проїжджав перехрестя яке зафіксоване на відеозаписі, а міг виїхати з прилеглих вулиць, або це був інший автомобіль, який перетнув перехрестя на забороняючий сигнал світлофора та одрузу звернув на іншу вулицю.

Представник відповідача позов не визнав, підтримав з підстав наведених у відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до постанови серії ДП18 № 603974 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 09.12.2019 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. кузнецькій, 87, здійснив рух на заборонний червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 е) ПДР України. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Спірні відносини врегульовано Законами України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами КУпАП.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофору.

Згідно з п.п. 8.1, 8.7 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів. Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Відповідно до п. 8.7.3 «е» ПДР України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали заборонний рух.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 статті 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до частини 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, з відеозапису, який надано представником відповідача разом з відзивом, вбачається, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме здійснив проїзд на заборонний сигнал світлофору. Аргументи представника позивача про неможливість встановлення, який саме автомобіль здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, а його довірителя було зупинено пізніше, що його довіритель взагалі не проїжджав перехрестя яке зафіксоване на відеозаписі, а міг виїхати з прилеглих вулиць, або це був інший автомобіль, який перетнув перехрестя на забороняючий сигнал світлофора та одразу звернув на іншу вулицю, судом відхиляються з огляду на безперервність відеозйомки, відсутність автомобілі, які рухалися в попутному напрямку, дорожну обстановку, та незначний проміжок часу між перетином перехрестя та зупинкою транспортного засобу. Крім того, версія довірителя позивача суперечить обставинам, які наведені в позовній заяві самим позивачем, який вказує, що рухався по вулиці Скороходова на дозволений сигнал світлофора, оскільки на даній ділянці дороги по вулиці Скороходова розміщено лише один світлофор який і зафіксовано на відеозаписі.

Отже, доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані доказами, наданими представником відповідача.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В аспекті оцінки аргументів сторін суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Виходячи з викладених правових положень, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, так як постанова ДП18 № 603974 від 09.12.2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП була прийнята повноважною посадовою особою в порядку, в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законами та Конституцією України, а належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами доведено вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Твердження позивача викладені ним в адміністративному позові, що останній не порушував ПДР України, суд розцінює критично, як версію з метою уникнення відповідальності, оскільки такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

З огляду на зазначене, оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення слід залишити без змін, а позов - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 77, 159-163, 243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Постанову серії ДП18 №603974 від 09.12.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 (1989 року народження, адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України (адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1) про скасування постанови - без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Центральний районний суд міста Миколаєва.

Суддя О.В. Саламатін