Справа № 826/16848/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість вимог та тверджень, викладених в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.10.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та позивачем (Позичальник) укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник - прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100600,00 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення договору становить 489046,78 грн.) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 01.10.2018, при цьому, згідно умов договору, може бути встановлено інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 16,00% річних. Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 2.1 розділу 2 договору про надання споживчого кредиту, з метою забезпечення виконання зобов`язань позивальника Банком приймається: застава земельної ділянки, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер :02:005:0013; застава домоволодіння, що складається з 3, загальною площею 54,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський район, вул. Бориспільська 26.

Листом від 27.12.2016 р. № 36/56171 АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про те, що на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 р., укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.10.2008 № 0, укладеним між ОСОБА_1 та банком. Станом на дату здійснення відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.10.2008 № 0 заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) складала 97163,88 доларів США, тоді як заборгованість за процентам - 36665,79 доларів США.

Відтак, з 12.12.2011 право вимоги за кредитним договором від 01.10.2008 № 0 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Листом ТОВ «Кей-Колект» повідомлено позивача, що у разі погашення заборгованості за договором № 0 про надання споживчого кредиту одним платежем у розмірі 53852,00 доларів США ТОВ «Кей-Колект» анулює залишок заборгованості за зазначеним договором, розрахований на дату погашення вказаної суми.

17.05.2013 листом № 08310587 ТОВ «Кей-Колект» повідомило позивача про анулювання боргу на суму 110526,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.05.2013 складає 883 438,39 грн.

Даним листом ТОВ «Кей-Колект звернуло увагу позивача, що анульована сума боргу у розмірі 110526,51 доларів США, відповідно до п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, є доходом, отриманим як додаткове благо, у зв`язку з чим, необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

В подальшому, на підставі п.п 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України, відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.08.2016 № 647, виданого ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 р. По 31.12.2013 р.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 до податкового органу - ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік щодо отримання додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за вказаний період, що призвело до недекларування доходу в вигляді додаткового блага у сумі 883 438,39 грн.

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 26.08.2016 № 649/26-53-13-06/ НОМЕР_2 , яким встановлено порушення вимог п.п 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України, у результаті чого позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у розмірі 149955,13 грн.

На підставі акту перевірки, 10.10.2016 р. податковим органом прийнято оскаржувані рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 149955,13 грн. за основним платежем та у розмірі 37488,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та зазначив, що в порядку виконання обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного рішення, оскільки не надано суду доказів відображення ТОВ «Кей-Колект» у податковому розрахунку форми № 1ДФ виплати (нарахування) позивачу доходу у розмірі 883 438,39 грн., а також не надано жодних пояснень та обґрунтувань з приводу структури прощеної суми боргу у розмірі 883 438,39 грн., з яких суду можливо було б встановити правомірність застосування до позивача податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 149 955,13 грн. за основним платежем та у розмірі 37 488,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, зокрема те, що вказана сума податкового зобов`язання сформована виключно на підставі прощеної суми основного кредиту, тобто його «тіла», а також зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних доказів вручення позивачу або надіслання останньому рекомендованим листом із повідомленням про вручення наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі - ПК України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві відповідно до наказу від 15.08.2016 року №647, виданого на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підпунктом 78.1.2 пункту 78.1 статі 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

В силу п. 78.4 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 79.2 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

З наведеного слідує, що право на проведення документальної позапланової перевірки надається податковому органу виключно у разі вручення платнику податків під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки або надіслання копії такого наказу рекомендованим листом із повідомленням про вручення, а також надіслання платнику податків письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Матеріали справи свідчать, що позивач вказує, про необізнаність із датою початку проведення перевірки та місця проведення, оскільки відповідач не надав йому ані копії наказу на проведення перевірки, ані акту проведення перевірки для ознайомлення.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.04.2019 у податкового органу судом було витребувано належним чином засвідчену копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.08.2016 № 647 та докази надіслання/вручення ОСОБА_1 наказу від 15.08.2016 № 647.

Однак, податковим органом такі документи суду першої інстанції не надано.

Під час апеляційного розгляду справи ГУ ДПС у м. Києві до апеляційної скарги додано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, із відміткою, що таке відправлення вручено ОСОБА_2 25.08.2016.

Апелянт посилається на те, що наказ від 15.08.2016 № 647 разом з повідомленням про вручення направлено засобами поштового зв`язку 18.09.2018. Позивач отримав особисто вказане повідомлення 25.08.2020.

Враховуючи вказані суперечності в поясненнях податкового органу, а також відсутність опису документів, які були надіслані на адресу позивача, згідно наданої до суду апеляційної інстанції копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає таке повідомлення належним доказом, який стосується предмета доказування.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що в порушення вимог ч. 4 ст. 308 КАС України, апелянтом не надано пояснень та доказів на їх підтвердження щодо неможливості подання вказаного рекомендованого повідомлення до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати докази, які не були подані до суду першої інстанції без поважних на те причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі проведення податковим органом позапланової перевірки без вручення копії наказу платнику податків, тобто без належного повідомлення особи щодо якої проводиться перевірка, то така перевірка вважатиметься незаконною, а рішення прийняті за її результатами будуть вважатися протиправними.

Верховний Суд України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо порушення позивачем податкового законодавства, викладених в акті перевірки, які покладені в основу спірних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 статті 162 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно п.163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Так, відповідно до п.п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України, (в редакції до січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У відповідності до підпункту 165.1.49 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання (підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

Разом з цим, в січні 2015 року вступила в нова редакція пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України, яка визначала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

З наведеного вбачається, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Також, Законом України від 09 квітня 2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», який набрав чинності 07 травня 2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу. Редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Разом з цим, постановою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року надано обов`язкові до виконання вказівки, а саме зазначено, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи дану справу не надали правого значення бази оподаткування, з якої відповідач здійснив нарахування позивача податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік. Зокрема, судами не досліджувався розрахунок заборгованості, яка мала місце станом на час прощення позивачу ТОВ «Кей-Колект» боргу за кредитним договором (тіло та проценти/штрафи за користування таким).

Так, матеріали справи свідчать, що листом від 27.12.2016 № 36/56171 АТ «УкрСиббанк» повідомило позивача про те, що на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.10.2008 № 0, укладеним між ОСОБА_1 та банком. Станом на дату здійснення відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.10.2008 № 0 заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) складала 97163,88 доларів США, тоді як заборгованість за процентам - 36665,79 доларів США.

Листом ТОВ «Кей-Колект» повідомило позивача, що у разі погашення заборгованості за договором № 0 про надання споживчого кредиту одним платежем у розмірі 53852,00 доларів США ТОВ «Кей-Колект» анулює залишок заборгованості за зазначеним договором, розрахований на дату погашення вказаної суми.

17.05.2013 листом № 08310587 ТОВ «Кей-Колект» повідомило позивача про анулювання заборгованості позивача у розмірі 110 526,51 доларів США (еквівалент 883 438,39 грн.) із загальної суми заборгованості у розмірі 164 378,51 доларів США (еквівалент 1 313 877,43 грн.).

В акті перевірки податковий орган вказує, що за даними перевірки позивачем не подано декларацію про отриманий дохід, як додаткове благо у сумі 883 438, 39 грн., та визначає податок з доходів фізичних осіб для сплати до бюджету у сумі 149 955,13 грн.

Інших документів на вимогу суду щодо розрахунку нарахованого податку податковим органом, щодо складових прощеного боргу, який було анульовано, учасниками процесу не надано.

Враховуючи те, що згідно листа АТ «УкрСиббанк» від 27.12.2016 № 36/56171 заборгованість позивача за кредитним договором від 01.10.2008 р. № 0 за основним боргом (тілом кредиту) складала 97163,88 доларів США, а заборгованість за процентам - 36665,79 доларів США, колегія суддів вважає помилковим розрахунок відповідача доходу отриманого ОСОБА_1 як додаткове благо у сумі 883 438,39 грн., що за курсом НБУ станом на 16.05.2013 складало 110 526,51 доларів США.

Відтак, оскільки відповідачем не доведено, що спірна сума податкового зобов`язання сформована виключно на підставі прощеної суми основного кредиту, тобто його «тіла», висновки контролюючого органу колегія суддів вважає помилковими.

Крім цього, на вимогу суду податковим органом не надано доказів, які б підтверджували те, що ТОВ «Кей-Колект» відобразило у податковому розрахунку форми № 1ДФ виплату (нарахування) ОСОБА_1 доходу у розмірі 883 438,39 грн., що в свою чергу зобов`язувало позивача самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації шляхом її подання до податкових органів.

Отже, відповідачем не доведено правомірності нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік у розмірі встановленому перевіркою.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 10.10.2016 № та № , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень апелянта - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.