Справа № 520/1262/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30 березня 2021 р. справа № 520/1262/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Турко А.В.

представника позивача - Линник І.М.,

представника відповідача - Гундар Г.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у судовому засіданні справу за позовом Селянського (фермерського) господарства "Відродження" до Головне управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 29.01.2021р.

Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 02.02.2021р.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року було замінено ГУ ДПС у Харківській області на процесуального правонаступника ГУ ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Позивач, Селянське (фермерське) господарство «Відродження» (далі за текстом заявник, платник, СФГ, Господарство) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 09.12.2020р. №0.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що відображених в акті податкової перевірки протиправних діянь не вчиняв. Наполягав, що пальне було використане у господарській діяльності для заправки зерносушильного обладнання та техніки для збору врожаю. Заперечував факт зберігання пального на момент проведення перевірки. Стверджував, що контролюючий орган при здійсненні перевірки не встановив факт зберігання пального, місце зберігання, наявні на час перевірки залишки та порядок його використання. Наголошував, що позивач не несе відповідальності за складання акцизної накладної іншою особою постачальником пального.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що проведена перевірка показала, що платник податків фізично одержував пальне і не отримував ліцензії на місце зберігання пального.

В судовому засідання представник відповідача зазначив, що господарством було придбано великий об`єм пального і доказів про наявність у власності чи користуванні транспортних засобів або іншого обладнання з об`ємом паливних баків достатніх для розміщення такої кількості пального СФГ ані під час перевірки, ані під час розгляду справи у судовому засідання не надано. Згідно акцизних накладних на придбання пального напрям використання зазначений « 0» , у графі «адреса місця зберігання пального для власних потреб» вказано: вул.Червоноармійська, 17/5, село Наталине, Красноградський район, Харківська область. Водночас, при отриманні СФГ пального з пересувного акцизного складу у паливні баки транспортних засобів, акцизна накладна повинна мати «напрям використання» « 4» без зазначення в ній адреси місце зберігання.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що акцизні накладні були складені постачальником «Енергоімпекс» та СФГ як покупець не несе відповідальності за складені акцизні накладні іншою особою.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву та позов, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Позивач пройшов процедуру державної реєстрації, унаслідок чого набув правового статусу суб`єкта господарювання - юридичної особи приватного права, на обліку у якості платника податків перебуває в Головному управління ДПС у Харківській області, утвореному на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Напрямами господарської діяльності заявника є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і відповідачем у ході розгляду справи не спростовувалося.

Позивач отримав від ТОВ "Енергоімпекс" пальне - за акцизною накладною №1313 від 27.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.460кг (у літрах, приведених до температури 15С -36428); за акцизною накладною №1314 від 27.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.960кг (у літрах, приведених до температури 15С -37364); за акцизною накладною №1332 від 28.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 20.160кг (у літрах, приведених до температури 15С -35418); за акцизною накладною №1333 від 28.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.420кг (у літрах, приведених до температури 15С -34565); за акцизною накладною №1334 від 28.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.980кг (у літрах, приведених до температури 15С - 36133); за акцизною накладною №1335 від 28.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.960кг (у літрах, приведених до температури 15С - 37519); за акцизною накладною №1336 від 28.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.240кг (у літрах, приведених до температури 15С - 36295); за акцизною накладною №1337 від 29.07.2020р. скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази у кількості 19.560кг (у літрах, приведених до температури 15С - 36493).

При зверненні до суду та під час розгляду справи заявник не заперечував та не спростовував обставин фізичного отримання у власність пального за переліченими вище епізодами, ані за календарними датами, ані за обсягами, ані за будь-якими іншими параметрами.

Тому, суд виходить із того, що факт отримання платником пального мав місце.

30.10.2020р. владним суб`єктом, ГУ ДПС у Харківській області (компетенційним правонаступником якого є відповідач по справі), було видано наказ №4134 про призначення фактичної перевірки заявника з питання дотримання вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального" під час обігу пального.

Позивач зазначеного наказу у судовому або позасудовому порядку не оскаржував.

Владні приписи зазначеного наказу були реалізовані контролюючим органом у спосіб проведення фактичної перевірки, результати якої оформлені актом від 06.11.2020р., який зареєстрований 09.11.2020 р. за №3063/20/16/000/30773657/740 (далі за текстом - Акт).

Позивач дій контролюючого органу з приводу проведення перевірки у судовому або позасудовому порядку не оскаржував.

У тексті Акту викладені судження контролюючого органу про вчинення Господарством податкового правопорушення, а саме: порушення положень ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального" у зв`язку з неотриманням ліцензії на адресу місця зберігання пального - вул. Червоноармійська,17/5, село Наталине, Красноградський район, Харківська область.

09.12.2020р. із посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення-рішення №0 про застосування 500.000,00грн. штрафу.

Не погодившись із правомірністю згаданого податкового повідомлення-рішення контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

З 01.01.2019р. суспільні відносини з приводу обігу пального почали регламентуватись, зокрема, і Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", відповідно до ст. 1 якого ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Так, ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" була викладена у редакції Закону України від 23.11.2018р. №2628-VIII, згідно з яким оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно з ч.8 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" була викладена у редакції Закону України від 23.11.2018р. №2628-VIII та Закону України від 18.12.2019р. №391-IX суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

При цьому, відповідно до ч.21 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" у редакції Закону України від 18.12.2019р. №391-IX суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Вирішуючи спір, суд зважає на те, що визначення пального наведено у п.п.14.1.1411 ст.14 Податкового кодексу України, де указано, що пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Кодексу.

За приписами ст.1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Змісту визначення "зберігання" положення наведених вище актів права не розкривають, однак суд вважає, що під зберіганням слід розуміти триваючий у часі процес постійної та безперервної фізичної наявності певної кількості речей матеріального світу (у даному випадку - пального) в конкретному місці, корисні властивості якого придатні забезпечити досягнення бажаної для заінтересованої особи мети - існування речі у незмінному стані (тобто у будівлі, на земельній ділянці, у сховищі, у цистерні тощо).

Суд зазначає, що і у тексті позову, і у промовах представника позивача у судовому засідання були використані доводи, згідно з якими пальне (скраплений газ) було використане платником у господарській діяльності для заправки зерносушильного обладнання та техніки для збору врожаю.

Проте, жодних доказів на підтвердження цього доводу заявник до суду не подав.

З метою з`ясування об`єктивної істини у справі суд в ухвалі про прийняття позову до розгляду від 02.02.2021р. запропонував позивачу надати докази, а саме: первинну документацію стосовно придбання, транспортування, використання палива, документи на техніку, яка використовує паливо та документи відносно ємностей паливних баків.

Позивач жодних доказів до суду не подав.

Суд зазначає, що у силу ч.4 ст.9, 90, 211, 242 КАС України рішення суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Дотримання судом вимог ст.129 Конституції України зумовлює виникнення потреби у витребуванні за ініціативою суду ненаданих учасниками справи доказів у цілях встановлення як об`єктивної істини, так і факту існування порушеного права (ущемленого інтересу) заявника.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у постановах від 30.05.2018р. по справі №815/2143/16, від 13.04.2018р. по справі № 826/26667/15, від 23.05.2018р. по справі №821/223916 зазначено наступне: "Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. При цьому, згідно частини 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Аналізуючи вищенаведені норми, вбачається, що кодексом розподілено обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі та передбачає активну роль суду в процесі збору доказів.

Вищенаведені статті спрямовані на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності. В свою чергу, суд не є пасивним спостерігачем за тим, що подають особи, які беруть участь у справі, на обґрунтування своїх вимог. Щоб правильно встановити фактичні обставини справи, суд наділено повноваженням збирати та оцінювати докази, а також сприяти реалізації прав сторін по справі в частині доказування обставин справи, шляхом витребовування необхідних доказів у разі необхідності. Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. У тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи."

Тому, ухвалою суду від 24.02.2021р. було повторно витребувано від Селянського (фермерського) господарства "Відродження" письмові докази, а саме: належним чином засвідченні письмові документи стосовно придбання, транспортування, використання палива; документи на техніку, яка використовує паливо та документи відносно ємності паливних баків вказаної техніки; всі наявні докази на підтвердження обставин використання пального у господарській діяльності для заправки зерносушильного обладнання та техніки для збору врожаю.

На виконання вимог суду позивачем було подано заяву, в якій з посиланням на вимоги ч.2 ст.71,ч.1 ст.138, ч.1ст.2 КАС України зазначено про встановлену презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються та повідомлені особою, чиї права порушені, обставини справи про рішення, дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, відповідають дійсності, доки такий суб`єкт не спростує їх. Із доводів позовної заяви вбачається, що спірне рішення не обґрунтоване, безпідставне, ухвалене без належних та допустимих доказів, без урахування усі обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Просив суд прийняти до уваги наведені в заяві доводи та розгляд здійснювати за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши текст Акту та відомості акцизних накладних, встановив, що в графі напрям використання зазначений « 0», у графі «адреса місця зберігання пального для власних потреб» вказано: вул.Червоноармійська,17/5, село Наталине, Красноградський район, Харківська область.

Згідно з вимогами абз. 31 п.4 Розділу II Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2019 року № 262 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у верхній лівій частині акцизної накладної зазначаються: коди операцій для акцизної накладної, яка складається в одному примірнику; ознака щодо умов оподаткування пального; ознака щодо напрямів використання пального. Так, зокрема: ознака "4" - реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним. Така ознака зазначається також у разі реалізації пального з акцизного складу пересувного до: паливного бака транспортного засобу або технічного обладнання, пристрою; місця зберігання пального, яке не є акцизним складом. Для пального, з яким здійснюються операції, не віднесені до одного з кодів ознаки напряму використання "1" - "4", у відповідному рядку зазначається цифра "0".

Відповідно що п.12. Розділу II вищеназваного Порядку в акцизній накладній, складеній на операції з реалізації пального суб`єкту господарювання, який не є платником (код операції "3"), адреса місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки (код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, область, район, населений пункт, вулиця, номер будинку): зазначається - в накладних з напрямом використання пального "0"; не зазначається - в накладних з напрямом використання пального "4" (якщо здійснюється реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, або реалізація пального з акцизного складу пересувного до паливного бака транспортного засобу чи технічного обладнання, пристрою).

З наведеного випливає, що при отриманні пального з пересувного акцизного складу у паливні баки транспортних засобів, акцизна накладна заповнюється: напрям використання « 4» без зазначення адреси місця зберігання.

Згідно з п.2.Розділу I вищеназваного Порядку особи, які ввозять на митну територію України або вивозять за межі митної території України пальне або спирт етиловий, здійснюють реалізацію пального або спирту етилового відповідно до вимог підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу та які відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 розділу VI Кодексу визначені платниками акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового (далі - платник податку), складають: акцизні накладні форми "П", розрахунки коригування акцизної накладної форми "П", заявки на поповнення (коригування) залишку пального - у разі реалізації пального; акцизні накладні форми "С", розрахунки коригування акцизної накладної форми "С", заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового - у разі реалізації спирту етилового.

В судовому засідання представник позивача пояснила, що господарство зауважень до складених акцизних накладних до постачальника не висувало.

Тому під час розгляду справи, суд з наявних у справі доказів доходить до переконання про те, що Актом перевірки та акцизними накладними підтверджено отримання позивачем на протязі 27-29.07.2020р. пального (скрапленого газу) у значних обсягах.

Так, лише за 28.07.2020р. Господарством було отримано скрапленого газу у загальному обсязі 179 930 літрів пального.

Об`єктивних даних про фізичну здатність Господарства спожити таку кількість пального у межах однієї доби отримання пального (що б виключало необхідність зберігання пального протягом наступного календарного дня і подальшого проміжку часу) матеріали справи не містять.

Судом вичерпані усі правові механізми з`ясування об`єктивної істини, але позивачем документів на підтвердження наявності у власності чи користуванні транспортних засобів та сільськогосподарської техніки (чи обладнання) з паливними баками для розміщення скрапленого газу в отриманих об`ємах не надано.

При цьому, жодних пояснень та доказів фізичної можливості зберігати скраплений газ у тарі до 5 літрів також не надано.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах факт придбання господарством скрапленого газу за період з 27-29.07.2020р. у загальному об`ємі - 15774 кг ( 290215 л) підтверджений матеріалами справи.

Позивачем цей факт визнаний, не заперечений та не спростований.

Даний скраплений газ був поставлений на адресу місця зберігання пального для власних потреб.

Доказів наявності у позивача кількості одиниць техніки та показника загальної ємності баків цієї техніки, яка б перевищувала обсяг придбаного пального, наявність земельних ділянок та потреби поточної виробничої діяльності позивача (зокрема, використання зерносушилок), яка б об`єктивно могла б виключати відсутність події зберігання пального понад день отримання за рахунок розміщення у баках сільськогосподарської техніки, до матеріалів справи не надано.

Також не надано доказів фізичної можливості зберігати скраплений газ у тарі до 5 літрів.

Випадки, встановлені ч.21 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" у редакції Закону України від 18.12.2019р. №391-IX, які виключають обов`язок отримання ліцензії, у спірних правовідносинах відсутні.

Згідно з абз.8 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500.000 гривень.

Отже, у ході розгляду справи факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника у галузі податкової справи не знайшов підтвердження, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути аргументів сторін.

За умови фізичного підтвердження факту отримання платником пального у значних обсягах сам лише довід приватної особи про недоведеність факту зберігання цього пального не заслуговує на увагу суду, оскільки відсутність змоги спожити це пальне протягом доби отримання призводить до настання наслідків у вигляді зберігання пального впродовж наступної доби та інших календарних днів.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Судове рішення у повному обсязі виготовлено 01.04.2021р. у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева