Справа № 500/821/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 рокуСправа № 500/821/20 пров. № А/857/2709/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Національної поліція України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року (суддя Дерех Н.В., м.Тернопіль, повний текст складено 8 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Національна поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Національної поліції України(далі НП) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «По особовому складу» від 11.02.2020 №170о/с (далі Наказ №170 о/с);

поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Тернопільській області) Управління забезпечення прав людини (далі Посада, Управління відповідно) з 11.02.2020;

стягнути з НП на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення у справі з відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що призначати державного службовця на іншу посаду за його згоди до закінчення строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби є правом органу державної влади, а не його обов`язком. Крім цього, у спірних правовідносинах застосовується Закон України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), а не Кодекс законів про працю України (далі КЗпП).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи встановлені порушення процедури звільнення позивача, а тому Наказ №170 о/с в частині припинення державної служби ОСОБА_1 за ініціативою суб`єкта призначення та звільнення з посади є протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 у період з 13.12.2018 проходив службу у поліції на Посаді (а.с.20-21).

Наказом НП «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» від 03.12.2019 №1255 (далі Наказ №1255) затверджено Перелік змін у штатах НП, серед яких і в Управлінні, з якими позивач був ознайомлений 11.12.2019 (а.с.31-37).

11.12.2019 ОСОБА_1 , Посада, відповідно до абзацу 1 статті 49-2 КЗпП, Наказу №1255, частини першої статті 87 Закону №889-VIII та статті 40 КЗпП попереджений про наступне вивільнення (а.с.29).

Наказом голови НП від 28.12.2019 №1349 «Про внесення змін до структури Національної поліції» було створено Управління дотримання прав людини Національної поліції України замість Управління забезпечення прав людини.

Наказом №170 о/с ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII припинено державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнено з Посади (а.с.30).

Згідно частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до приписів частини другої статті 5 Закону №889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону №889-VIII).

За правилами частини першої статті 34 Закону №889-VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 №117-ІХ (набрання чинності 25.09.2019) у Закон №889-VIII було внесено ряд змін, зокрема, і щодо порядку припинення державної служби.

Так, «у частині першій статті 87 Закону №889-VIII у пункті 1 слова «ліквідація державного органу» замінити словами «скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців», а слова «у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі» виключити;

доповнити пунктом 1-1 такого змісту:

1-1) ліквідація державного органу».

Провівши системний аналіз зазначених норм права апеляційний суд дійшов висновку, що станом на час звільнення позивача була змінена редакція статті 87 Закону №889-VIII, яка регламентує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

В той же час, нормами статті 87 Закону №889-VIII, на час звільнення позивача, не було врегульовано процедуру вивільнення державного службовця, відтак, на думку суду апеляційної інстанції, в силу норм статті 5 Закону №889-VIII при аналізі законності прийняття оскаржуваного наказу відповідачем слід застосовувати норми КЗпП.

02.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 (далі Закон №378-IX), внаслідок чого статтю 49-2 КЗпП доповнено частиною п`ятою, якою регламентовано порядок вивільнення працівників, які мають статус державних службовців.

Відповідно до вищезазначеної норми, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, станом на час звільнення позивача, нормами КзПП не було передбачено обов`язку роботодавця переводити державного службовця за його згодою на іншу роботу, як і не було передбачено обов`язку врахування переважного права на залишення на роботі. Норма статті передбачала дотримання порядку попередження про наступне вивільнення.

Провівши системний аналіз норм статті 87 Закону №889-VIII (в редакції закону №117-IX, а також положень статей 40 та 49-2 КЗпП (в редакції закону №378-IX) апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок набрання чинності змін, внесених Законом №117-IX та Закону №378-IX відбулась суттєва зміна правового регулювання процедури припинення державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців.

З матеріалів справи видно, що відповідачем під час звільнення позивача було дотримано норми законодавства про працю, зокрема в частині повідомлення про наступне вивільнення.

Виходячи з того, що відповідачем при звільненні позивача 11.02.2020 була дотримана процедура щодо належного персонального попередження позивача не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення, визначена частина перша статті 49-2 КЗпП (в редакції, станом на час попередження про звільнення), суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для поновлення позивача на Посаді з підстав порушення гарантій, визначених статтями 40, 49-2 КЗпП.

Наведені вище норми матеріального права та обставини справи дають підстави для висновку про необхідність скасування рішення суду та відмови у задоволені позову.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліція України задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.