Справа № 380/3302/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3302/20 пров. № А/857/2344/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Стельмаха П.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (головуючого судді Москаля Р.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 17 год. 34 хв. м. Львів повний текст рішення складено 04.01.2021) у справі №380/3302/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №138-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити на посаді заступника начальника митного посту «Стрий» Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 по день прийняття рішення суду, зобов`язати Львівську митницю ДФС та Галицьку митницю Держмитслужби вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Львівської митниці ДФС до Галицької митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду, стягнути з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Галицька митниця Держмитслужби заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Галицька митниця Держмитслужби та ОСОБА_1 подали до апеляційного суду додаткові пояснення по справі.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник Хропець О.І. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник відповідача Риб`як В.О. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебував на державній службі в органах державної митної служби на різних посадах, наказом №178-о від 04.03.2016 з 09.03.2016 переведений на посаду заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС.

Наказом Львівської митниці ДФС №236 від 16.04.2019 введено в дію затверджені 08.04.2019 начальником ДФС України зміни до штатного розпису Львівської митниці ДФС на 2019 рік (перелік №1), відповідно до яких з штатного розпису виведено всі посади митного поста «Стрий», в т.ч. посаду заступника начальника митного поста, котру займав ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» серед інших питань вирішено утворити Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізувати Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання цього рішення Уряду: - ДФС України прийняло наказ від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», відповідно до якого розпочато реорганізацію, зокрема, Львівської митниці ДФС; - Львівська митниця ДФС прийняла наказ №631 від 27.11.2019 «Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС».

В Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців внесені такі відомості: - 14.11.2019 - про реєстрацію Галицької митниці Держмитслужби; - 28.11.2019 - про рішення уповноваженого органу щодо припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи в результаті її реорганізації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи, котрі раніше виконувала Державна фіскальна служба, що припиняється. На підставі цього рішення Уряду повноваження Львівської митниці ДФС з 08.12.2019 перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

Сторони визнають, що в період з 16.04.2019 (дата введення в дію штату, в якому не було займаної позивачем посади) до 10.03.2020 (дата вручення позивачу попередження про вивільнення): - питання про переведення ОСОБА_1 на іншу посаду чи про припинення проходження ним державної служби не вирішувалося, про причини такої ситуації будь-яких пояснень не надали; - заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася, - в 2019 році Львівською митницею ДФС, а в 2020 році Галицькою митницею Держмитслужби.

Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 17.12.2019 звернувся до в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби з листом №4343/8/13-70-04 серед іншого повідомив, що надання пропозицій вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби не належить до повноважень керівника та голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, у зв`язку із необхідністю вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення просив забезпечити надання пропозицій працівникам митниці згідно переліку (№251 ОСОБА_1 ) іншої роботи в Галицькій митниці Держмитслужби. Повідомляв також, що вручення посадовим особам Львівської митниці ДФС повідомлень про наступне вивільнення заплановане до 21.12.2019 року.

Галицька митниця Держмитслужби пропозиції іншої роботи ОСОБА_1 . Львівській митниці ДФС не надсилала.

Голова комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС 21.12.2019 прийняв наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», відповідно до якого розпорядився письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-УШ «Про державну службу» згідно зі списком, в який під порядковим номером 211 був включений ОСОБА_1 . Наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 наказ №666 від 21.12.2019 скасовано як такий, що не реалізований з причин відсутності на роботі члена комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення, які не були вручені.

10.03.2020 голова Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийняв наказ №07 від 10.03.2020 «Про попередження про наступне вивільнення», яким зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, зі змінами. В додатку до цього наказу (пункт 172) зазначений ОСОБА_1 , заступник начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС.

10.03.2020 ОСОБА_1 вручене під розписку попередження про наступне вивільнення такого змісту: у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС відповідно до постанов Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 №1200, «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 №858, з урахуванням особливостей визначених частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та частиною 6 статті 492 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 попереджений про звільнення із займаної посади 13.04.2020 на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 також повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи та виплату вихідної допомоги.

13.04.2020 наказом в.о. начальника Львівської митниці ДФС №138-о, ОСОБА_1 15.04.2020 звільнено з посади заступника начальника митного поста «Стрий» Львівської митниці ДФС, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Частина друга статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII тут і надалі в редакції чинній на момент вирішення спірних правовідносин) встановлює, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно пунктів 3, 7 частини першої статті 2 Закону №889-VIII керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі. Суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Згідно частини першої-третьої статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Стаття 40 Закону №889-VIII визначає, що просування державного службовця по службі здійснюється з урахуванням професійної компетентності шляхом зайняття вищої посади за результатами конкурсу відповідно до цього Закону. Просування державного службовця по службі не здійснюється протягом строку застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Як передбачено частинами першою та другою статті 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Згідно пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється в т.ч. за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, ліквідація державного органу.

Згідно частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Частина четверта статті 36 Кодексу законів про працю України встановлює, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній.

Як передбачено частиною п`ятою статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; - у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; - не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до частини десятої статті 51 Бюджетного кодексу України у разі утворення державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у цьому періоді здійснюється в межах видатків, передбачених державним органам, які ліквідуються або реорганізуються у зв`язку з утворенням таких нових державних органів. У разі ліквідації або реорганізації державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у наступному бюджетному періоді до завершення процедур ліквідації або реорганізації здійснюється в межах видатків, передбачених новим державним органам, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються.

Колегія суддів погоджується із оцінкою суду першої інстанції щодо покликання ОСОБА_1 на усталену практику касаційного суду щодо застосування норм права, яку позивач формулює як обов`язок роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи у випадку одночасного утворення іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується та суд дійшов висновку, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, однак в цій справі суд враховує, що позивач посилається на висновки Верховного Суду України та Касаційного суду в складі Верховного Суду, датовані 2014-2018 роками.

Разом з тим, положення Закону №889-VIII (зокрема, стаття 87) та КЗпП (зокрема, статті 32, 40, 49-2) в частині, що регламентують проходження та припинення проходження публічної служби окремими категоріями публічних службовців в 2019-2020 рр. (до дати вручення позивачу попередження про вивільнення) зазнали істотних змін, внесених: - Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX; - Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» 19 вересня 2019 року № 117-IX; - Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» 14 січня 2020 року № 440-IX.

Внесені цими законами зміни покликані спростити процеси реформування публічної влади, в тому числі (з огляду на їх зміст) зміни персонального складу публічних службовців.

З огляду на внесені переліченими законами зміни до Закону №889-VIII та КЗпП покликання позивача на практику касаційного суду є нерелевантними. Зміна правового регулювання правовідносин щодо припинення проходження державної служби призводить до необхідності формування нових висновків щодо правозастосування в спірних ситуаціях; цей процес розпочинається в суді першої інстанції. Разом з тим, право кожної сторони (як позивача, так і відповідача) на апеляційне/касаційне оскарження рішення суду забезпечує перевірку правильності застосування ним норм матеріального права та дозволяє усунути судові помилки (неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню), якщо такі допущено судом першої інстанції.

Оцінюючи аргументи сторін щодо сфери дії, співвідношення та тлумачення наведених вище норм права з метою їх застосування до спірних правовідносин колегія суддів вважає правильний висновок суду першої інстанції щодо даного спору з урахуванням наступних доводів.

Аналіз наведених норм Митного кодексу України, Закону №889-VIII та КЗпП щодо сфери їх дії дозволяє зробити висновки, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби в митних органах регулюються Законом №889-VIII, прийнятим 10 грудня 2015 року, особливості правового становища посадових осіб митних органів визначає Митний кодекс України, який в цьому контексті є спеціальним законом щодо Закону №889-VIII, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців, що проходять службу в митних органах, лише у частині відносин, не врегульованих Законом №889-VIII та Митним кодексом України; норми законодавства про працю, що суперечать Закону №889-VIII, не поширюються на державних службовців, що проходять службу в митних органах.

Закон №889-VIII запровадив конкурсну основу як загальний підхід до заміщення вакантних посад державної служби, - тобто на вакантну посаду за результатами конкурсу приймається або особа, котра не є державним службовцем (приймається на державну службу та призначається на вакантну посаду), або державний службовець шляхом просування по службі (напр., зайняття вищої вакантної посади).

Заміщення вакантної посади без обов`язкового проведення конкурсу можливе в порядку статті 41 Закону №889-VIII, - шляхом переведення на вакантну посаду державного службовця, для якого ця посада є рівнозначною або нижчою від займаної, з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому для переведення на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі необхідне рішення керівника державної служби або суб`єкта призначення. Водночас для переведення державного службовця на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі необхідне рішення як суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, так і суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Пунктами 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено чотири самостійні підстави для при припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: - скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1); - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1); - реорганізація державного органу (пункт 1); - ліквідація державного органу (пункт 1-1).

В частині третій статті 87 Закону №889-VIII передбачено алгоритм дій суб`єкта призначення або керівника державної служби при застосуванні пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті: - попереджає державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (абзац перший частини третьої статті 87 Закону №889-VIII); - може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Аналіз цих норм статті 87 Закону №889-VIII в їх взаємозв`язку зі статтею 41 цього ж закону дозволяє зробити висновки, що у випадку ліквідації державного органу суб`єкт призначення навіть теоретично не може запропонувати державному службовцю зайняти вакантну посаду у тому самому державному органі, - адже в ліквідованому органі апріорі немає вакантних посад, а у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців чи скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців суб`єкт призначення може запропонувати державному службовцю вакантну посаду у тому самому державному органі за її наявності.

Якщо ж така вакансія відкриється протягом шести місяців з дня звільнення державного службовця з наведених підстав, суб`єкт призначення може прийняти рішення про призначення звільненої особи на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, - за умови, що він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу (абзац третій частини третьої статті 87 Закону №889-VIII).

У випадку реорганізації державного органу, напр. шляхом приєднання до іншого державного органу суб`єкт призначення (керівник державної служби) реорганізованого органу не має повноважень пропонувати державному службовцю вакантні посади в тому органі, до якого відбувається приєднання, - адже в цьому органі повноваження щодо призначення на посади державної служби здійснює інший керівник державної служби.

Отже, переведення державних службовців реорганізованого органу може відбуватися в порядку статті 41 Закону №889-VIII за рішенням як суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, так і суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Судом встановлено, що 14.11.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних та фізичних осіб-підприємців внесені відомості про реєстрацію Галицької митниці Держмитслужби, а 28.11.2019 про рішення уповноваженого органу щодо припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи в результаті її реорганізації.

З 08.12.2019 повноваження Львівської митниці ДФС щодо реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи на території Львівської області перейшли до новоутвореної Галицької митниці Держмитслужби, юрисдикція якої поширюється на Львівську, Тернопільську та Івано-Франківську області.

В процесії припинення Львівської митниці ДФС як юридичної особи всі без винятку державні службовці підлягали звільненню з цього державного органу у зв`язку із його реорганізацією (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІ), альтернативними були варіанти щодо подальшого проходження цими особами державної служби: - за наявності передбачених статтею 41 Закону №889-VIII передумов такі державні службовці могли бути прийняті на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду в Галицьку митницю Держмитслужби або будь-який інший державний орган в порядку переведення без обов`язкового проведення конкурсу; - в іншому випадку проходження державної служби такими особами припинялося.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють зробити однозначний висновок про те, що фактичною підставою для прийняття оскарженого рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади була реорганізація Львівської митниці ДФС, тобто передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII). Це рішення прийняте 13.04.2020 з дотриманням встановленого частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII порядку та строків - після спливу 30-денного строку, перебіг якого розпочався 10.03.2020, з дати вручення ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення. Цією ж нормою Закону №889-VIII передбачено, що Львівська митниця ДФС не мала обов`язку отримувати згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення ОСОБА_1 . Водночас відповідач довів, що ним було дотримано вимоги частини шостої статті 49-2 КЗпП та повідомлено первинну профспілкову організацію листами від 12.03.2020 №41/10/13-70-04, 01.04.2020 №60/10/13-70-04 про заплановане звільнення, обговорено на засіданні 03.04.2020.

Суд вважає помилковими покликання позивача на статтю 36 КЗпП як підставу для твердження про те, що дія трудового договору ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією Львівської митниці ДФС продовжена, а факт виплати йому в 2020 році заробітної плати Галицькою митницею Держмитслужби свідчить про наявність трудових відносин з цим митним органом як правонаступником реорганізованого органу. Суд керується наведеними вище мотивами та вважає, що відносини щодо припинення проходження ОСОБА_1 державної служби регулює Закон №889-VIII, а норми КЗпП щодо продовження строку дії трудового договору у випадку реорганізації підприємства до спірних правовідносин незастосовні та суперечать спеціальному закону. Щодо виплати в 2020 році заробітної плати ОСОБА_1 Галицькою митницею Держмитслужби, то суд дійшов висновку, що ця обставина не свідчить про виникнення в позивача відносин щодо проходження державної служби в цьому митному органі. Суд враховує, що Галицька митниця Держмитслужби на підставі частини десятої статті 51 Бюджетного кодексу України та роз`яснення ДФС України в 2020 році до завершення процедури реорганізації Львівської митниці ДФС (внесення в ЄДР запису про припинення юридичної особи) здійснює виплату заробітної плати всім державним службовцям, котрі ще не звільнені з цього державного органу.

Оцінюючи твердження ОСОБА_1 про несправедливість оскарженого рішення у зв`язку із тим, що частина державних службовців Львівської митниці ДФС була звільнення з цього органу та, на відміну від позивача, переведена на Галицьку митницю Держмитслужби, суд враховує, що позивач, до реорганізації органів ДФС проходив державну службу в Львівській митниці ДФС, повідомив, що передбачені штатом Галицької митниці Держмитслужби вакантні посади заповнювався двома способами: - набір за конкурсом; - переведення державних службовців з інших державних органів, в тому числі з митниць ДФС, що ліквідовувалися. Для вирішення питання про переведення зацікавлені в продовженні проходження державної служби в новому митному органі посадові особи Львівської митниці ДФС зверталися до Галицької митниці Держмитслужби із заявою, повідомляли про бажання проходити державну службу в цьому державному органі. За умови прийняття керівником державної служби Галицької митниці Держмитслужби позитивного рішення за такою заявою, за місцем проходження заявником державної служби скеровувався лист про погодження переведення. Відповідно, такі державні службовці звільнялися з Львівської митниці ДФС та приймалися на державну службу в Галицьку митницю Держмитслужби в порядку переведення (без проведення конкурсу);

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не звертався із заявою щодо переведення його на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду в новоутворений державний орган.

Отже, позивач не вчиняв ніяких дій, що свідчили б про його бажання проходити державну службу в Галицькій митниці Держмитслужби. Більше того, в період з 16.04.2019 до вручення 10.03.2020 попередження про вивільнення позивач фактично перебував поза штатом Львівської митниці ДФС та не виходив на роботу, проте з неочевидних для суду причин продовжував отримувати заробітну плату, а сторони цих правовідносин не ініціювали питання щодо переведення ОСОБА_1 на іншу посаду чи припинення проходження ним державної служби. Сам факт існування описаної ситуації суд вважає неприпустимим та таким, що свідчить про очевидні недоліки роботи кадрової служби Львівської митниці ДФС. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів ініціювання ним чи вчинення впродовж року будь-яких дій для переведення його на передбачену штатом Львівської митниці ДФС посаду, а також пояснень щодо мотивів такої своєї поведінки. За таких обставин описана ситуація ОСОБА_1 влаштовувала, а тому суд не вбачає несправедливості в припиненні проходження державної служби особою, яка впродовж року отримує заробітну плату, при цьому фактично не ходить на службу та не виконує ніяких посадових обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

Враховуючи зазначене вище та встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення Львівської митниці ДФС прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби про скасування наказу №138-о від 13.04.2020 та щодо похідних позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді, зобов`язання відповідачів перевести його на рівнозначну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено правомірно, рішення суду першої інстанцій є законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та повністю відображено обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі №380/3302/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 30.03.2021