Справа № 640/32685/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 квітня 2021 року м. Київ № 640/32685/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Ради Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9)

про визнання протиправними та скасування рішень №46-рд та №48-рд від 02 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) до Ради Національного банку України (надалі по тексту - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №46-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1, заступника Голови Національного банку України»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №48-рд від 02 жовтня 2020 року «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , заступником Голови Національного банку України».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До суду представник Національного банку України подав відзив на адміністративний позов, у тексті якого просив закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Ради Національного банку України №46-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1, заступника Голови Національного банку України».

Вказане клопотання про закриття провадження в частині обґрунтоване тим, що у рішенні Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року №46-рд відсутнє посилання на статті 147 та 147-1 Кодексу законів про працю України як на підставу для його прийняття. Відтак, висловлення недовіри не є дисциплінарним стягненням, а суд, на думку Національного банку України, при розгляді цієї справи по суті спору не може здійснювати власну оцінку роботи першого заступника Голови Національного банку щодо виконання чи невиконання ним службових обов`язків, порушення тих чи інших правил внутрішнього трудового розпорядку в розумінні саме висловленої недовіри, а також не може бути будь-яким чином переоцінювати позицію членів Ради Національного банку, які проголосувати за висловлення недовіри позивачу.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження в частині, суд виходить з наступного.

Статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання закриття провадження у справі.

Так, суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У той же час, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вимогами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд також враховує, що обґрунтовуючи вимоги щодо незаконності оспорюваного рішення №46-рд від 02 жовтня 2020 року і підстави для його скасування, позивач вказує на перевищення Радою Національного банку України тих повноважень, вичерпний перелік яких наведений у статті 9 Закону України «Про Національний банк України», тобто, посилається на відсутність дискреційних повноважень у цього керівного органу.

Крім того, посилається на відсутність такого виду дисциплінарного стягнення (висловлення недовіри) у Кодексі законів про працю України та у локальних актах Національного банку України, мотивуючи порушення своїх прав тим, що це рішення Ради Національного банку є остаточним щодо позивача і має щодо неї правові наслідки.

Тобто, фактично позивач просить суд перевірити розпорядчий акт індивідуального характеру, прийнятий щодо нього суб`єктом владних повноважень, на відповідність вимогам Конституції України і законів України.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що спір у частині оскарження рішення №46-рд від 02 жовтня 2020 року має ознаки публічно-правового, що пов`язано як з особливим статусом відповідача - керівного та колегіального органу - Ради Національного банку України, який здійснив публічно-владні управлінські функції щодо позивача, так і зі змістом прийнятого щодо позивача рішення №46-рд від 02 жовтня 2020 року, який згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

В частині посилання представника Національного банку України на рішення, прийняте Великою Палатою Верховного Суду 27 березня 2019 року в справі №688/3487/16-а, суд зазначає, що спірні відносини, які є предметом спору в межах даної адміністративної справи та відносини, що були предметом розгляду в справі №688/3487/16-а не є аналогічними ні за суб`єктним складом, ні за законодавчою сферою їх врегулювання. Відтак, суд не вбачає підстав для врахування вказаної судової практики при вирішенні клопотання представника Національного банку України.

З урахуванням вище наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 238, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Національного банку України про закриття провадження в справі №640/32685/20 в частині - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Згідно з частиною 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до частини третьої статті 240, частини другої статті 293, статті 294 Кодексу адміністративного України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя А.Б. Федорчук