Справа № 308/3861/21
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3861/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря - Чейпеш В.В.,

з участю:

перекладача - Аль Хаватмі

представника позивача - Радь О.І.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців та примусове видворення за межі території України,-

встановив :

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулось в суд з позовною заявою до громадянина громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців та примусове видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що 26 січня 2021 року працівниками міграційної служби виявлено на території міста Ужгорода громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з документом який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина Ізраїлю № НОМЕР_1 терміном дії до 22.06.2021 року. Вказують на те, що відповідач приїхав в Україну 19.03.2018 р. по паспортному документу серії № НОМЕР_1 виданому 20.09.2012 р., терміном дії до 22.06.2021 р. через КПП «Бориспіль» з метою навчання. У подальшому отримав посвітку на тимчасове проживання 22.05.2018 року терміном дії до 15.08.2020 року.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання , затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322 (далі - Порядок) іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Водночас, 24 квітня 2019 року до ГУ ДМС України в Закарпатській області надійшло клопотання ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» про скасування посвідки на тимчасове проживання відповідачу, у зв`язку з тим, що відповідно до наказу ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» від 13.03.2019 року № 1022/01-05 за не виконання навчального плану та академічну неуспішність відповідача відраховано зі складу студентів медичного факультету № 2 ДВНЗ «Ужгородський Національний університет».

У зв`язку з наведеним, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 03 травня 2019 року прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що повідомлено Головне управління ДМС України в Закарпатській області та ДВНЗ «Ужгородський Національний університет».

Відповідно до пункту 68 Порядку іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місьця проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення .

Однак, відповідач ухилився від виїзду за межі України у зв`язку з чим 16 лютого 2021 за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус Іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС України в Закарпатській області 16 лютого 2021 року прийнято рішення № 04 про примусове повернення з України громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз`яснено відповідачу про зобов`язання покинути територію України у термін до 17.02.2021 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Однак, у вказаний строк територію України відповідач не покинув. Більше того постійно змінював місце свого проживання, тобто ухиляється від покладених на нього зобов`язань.

Крім того позивач посилається на те, що у відповідача відсутні законні джерела існування на території України.

Враховуючи наведене, той факт, що відповідач свідомо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, перебуває на території України нелегально, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, не має постійного місця проживання та легальних коштів для виїзду за межі держави, позивач вважає, що існують підстави для його затримання з метою примусового видворення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що бажає повернутися додому до Ізраїлю, тому не заперечує своє видворення за межі України, однак заперечує своє затримання. Вказав на те, що не виконав рішення суду про примусове повернення в зв`язку з тим, що не правильно його зрозумів.. Окрім того вказав, що хоче оформити нові документи та повернутися для продовження навчання.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 приїхав в Україну 19.03.2018 р. по паспортному документу серії № НОМЕР_1 виданому 20.09.2012 р., терміном дії до 22.06.2021 р. через КПП «Бориспіль» . У подальшому отримав посвітку на тимчасове проживання в Україні 22.05.2018 року терміном дії до 15.08.2020 року.

03 травня 2019 року ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі звернення ДВНЗ «Ужгородський Національний університет», у зв`язку з винесенням наказу від 13.03.2019 року № 1022/01-05 про відрахування зі складу студентів медичного факультету № 2 ДВНЗ «Ужгородський Національний університет» громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за не виконання навчального плану та академічну неуспішність відповідача.

ГУ ДМС України в Закарпатській області 16 лютого 2021 року прийнято рішення № 04 про примусове повернення з України Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та роз`яснено відповідачу про зобов`язання покинути територію України у термін до 17.02.2021 року.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.02.2021 року ГУДМС України в Закарпатській області притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

16.02.2021 року ГУДМС України в Закарпатській області прийнято рішення № 04 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 17.02.2021 року.

Оригінал паспорта відповідача надано для огляду суду.

Статтею 26 Конституції України гарантовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,-за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст. 33 Конституції України, де також встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України.

З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За змістом статті 9 Закону іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, не має законного джерела існування на території України, що є прямим порушення вищевказаної імперативної норми Закону.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року передбачено, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію». З наведеного слідує, що обов`язковою передумовою для звернення до суду із позовом про примусове видворення є невиконання рішення про примусове повернення саме без поважних причин.

Рішення про примусове повернення з України громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке йому вручено 16.02.2021 року, останнім не виконано на час розгляду справи. Відповідно до рішення відповідач зобов`язався не пізніше 17.02.2021 року залишити територію України.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Аргументи відповідача про те, що він тут навчався та відвідував заняття та бажає здати державні екзамени не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами, а навпаки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Його посилання на те, що він неправильно зрозумів рішення про примусове повернення також не заслуговують на увагу, оскільки відповідач постійно змінює свої пояснення, плутається в них, рішення про примусове повернення було прийняте в присутності перекладача, про що свідчать підписи перекладача та відповідача у ньому. А тому, суд розцінює таку позицію відповідача, як спробу уникнути відповідальності за свої дії та під будь-яким приводом, намагається залишитись на території України без примусового затримання, при цьому не заперечує свого бажання повернутись додому, про що повідомив у засіданні.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Оскільки приписи ст. 289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому в розглядуваному випадку вони користуються пріоритетом у застосуванні.

Згідно з положеннями ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України. Цією ж статтею Закону зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу IV Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012, до пунктів тимчасового перебування іноземців поміщуються іноземці, стосовно яких суд прийняв рішення про примусове видворення.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 розділу VІІ Інструкції, з метою забезпечення виконання постанови адміністративного суду про примусове видворення, а в окремих випадках для здійснення контролю за виконання іноземцями рішення про примусове видворення наказом відповідного підрозділу призначається супровід. Склад супроводу має забезпечити надійну охорону іноземців під час їх примусового видворення за межі України.

Відповідно до пункту 14 розділу VІІ Інструкції, в разі неможливості з об`єктивних причин примусово видворити іноземця у визначений день представники органу державної міграційної служби, органу охорони державного кордону, які супроводжували іноземця до пункту пропуску через державний кордон України, повертають такого іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців. Про причини невиїзду та повернення іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців орган або підрозділ, що ініціював рішення про примусове видворення, негайно повідомляє про це відповідно Державну міграційну службу, Адміністрацію Державної прикордонної служби, Службу безпеки України.

Відповідно до пункту 16 розділу VІІ Інструкції, в разі відмови іноземця від виконання постанови про примусове видворення та наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення (агресивна або неадекватна поведінка тощо), видворення такого іноземця здійснюється із залученням супроводу, який супроводжуватиме іноземця безпосередньо до країни походження або третьої країни.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно з п. 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має законних підстав для перебування на території України, а також беручи до уваги , що відповідач вчинив порушення законодавства України щодо правил перебування в Україні, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зважаючи на наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач , стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення та відповідача слід затримати з метою забезпечення видворення на строк до шести місяців та примусово видворити за межі України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вважає за можливе звернути рішення про примусове видворення за межі території України до негайного виконання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 288, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд,

ухвалив:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців та примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Затримати громадянина Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення суду в частині примусового видворення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дегтяренко К.С.