Справа № 520/16837/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02 квітня 2021 року № 520/16837/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного податку № 6944-13 від 26.10.2020 року; судові витрати у тому числі правничої допомоги покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 03.11.2020 р. всі зобов`язання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб ним було виконано у повному обсязі, а тому були відсутні підстави для направлення через тиждень податкової вимоги.

13.01.2021 р. представником позивача надано до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач зазначив, що позивач, станом на 26.10.2020 р. мав податковий борг зі сплати єдиного податку у сумі 3530,87 грн., який виник 21.10.2020 р. за самостійно поданою податковою декларацією платника єдиного податку № 28075 від 21.10.2020 р., термін сплати 21.10.2020 р., фактично сплачено 03.11.2020 р. У зв`язку з наявним податковим боргом Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до вимог ст. 59 ПК України платнику податків ОСОБА_1 , сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 26.10.2020 р. № 6944-13 на суму 3530,87 грн. та внаслідок зі сплатою у повному обсязі податкового боргу, зазначена податкова вимога автоматично відкликана, про що у ITC «Податковий блок» зроблено відповідний запис. З урахуванням наведеного відповідач просить відповідно до положень п. 8 ст. 238 КАС України закрити провадження за даним адміністративним позовом.

19.01.2021 р. від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, у якій представник зазначив, що спірну податкову вимогу направлено з порушенням вимог податкового законодавства. Зазначив, що оскільки направлення відкликаної податкової вимоги не передбачено чинним податковим законодавством, направити можливо лише податкову вимогу з податковим боргом на час її направлення, таким чином слід дійти висновку, що податкова вимога від 26.10.2020 р. № 6944-13 є невідкликаною та чинною. З огляду на наведене просив позовні вимоги задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Позивач був зареєстрований як фізична особо-підприємець та перебував на обліку в Центральному управлінні ГУ ДПС у Харківській області (Холодногорська ДПІ) на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку третьої групи. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 р. відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця за його рішенням.

Згідно реєстраційних даних автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» стан платника податків 11 припинено, але не знято з обліку (а.с. 36-38).

Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що станом на 26.10.2020 р. позивач мав борг зі сплати єдиного податку у сумі 3530,87 грн., який виник 21.10.2020 за самостійно поданою податковою декларацією платника єдиного податку № 28075 від 21.10.2020 (а.с. 34 з обох сторін), термін сплати 21.10.2020 р.

У зв`язку з наявним податковим боргом Головним управлінням ДПС у Харківській області платнику податків ОСОБА_1 сформовано та направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 26.10.2020 р. № 6944-13 на суму 3530,87 грн., ОСОБА_1 , яка отримана позивачем 17.11.2020 р. (а.с. 32).

Разом з тим, суд зауважує, що фактично вищезазначений податковий борг зі сплати єдиного податку позивачем сплачено 03.11.2020 р., що підтверджується квитанцією (а.с. 22) та долученою до матеріалів справи інтегрованою карткою платника податків (а.с. 35).

Позивач вважає, що оскільки 03.11.2020 р. зобов`язання ним виконано у повному обсязі, у відповідача були відсутні підстави для направлення через тиждень податкової вимоги.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України (далі ПК України) платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно до п.п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з п. 295.8 ст. 295 ПК України у разі припинення платником єдиного податку провадження господарської діяльності податкові зобов`язання зі сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому анулювало реєстрацію за рішенням контролюючого органу на підставі отриманого від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Фізичні особи-підприємці, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Приписами пункту 59.1, 59.5 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відповідно до п.п.60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК України податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення. Згідно з п.60.2 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

У зв`язку зі сплатою у повному обсязі податкового боргу, податкова вимога від № 6944-13 автоматично відкликана, про що у ITC «Податковий блок» 04.11.2020 р. зроблено відповідний запис (а.с. 33).

Поряд з цим слід відмітити, що визнання спірного рішення відкликаним відбулось внаслідок сплати позивачем суми податкового, що вказує на відсутність обставин виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень з власної ініціативи, а отже, на думку суду, підстави для закриття провадження у справі у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18, від 05.02.2019 у справі № 9901/638/18 та від 27.02.2019 у справі № 9901/798/18 висловлено правову позицію, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу у межах своєї юрисдикції, якщо має місце юридичний спір. У взаємозв`язку з ч. 1, 2 ст. 55 положення ч. 3 ст. 124 Конституції України слід розуміти як поширення юрисдикції судів на юридичні спори, предметом яких є права та свободи конкретної особи.

З позиції Європейського суду з прав людини ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» не застосовується у провадженнях, у яких немає спору між сторонами, чи у односторонніх провадженнях, у яких немає двох сторін спору, та за відсутності прав у якості предмету спору (Alaverdyan v. Armenia, (dec.), «Алавердян проти Вірменії», §35). Це свідчить про те, що у випадку відсутності юридичного спору суд не має повноважень вирішувати справу.

Водночас, поняття «юридичного спору» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. В свою чергу, позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Варто відмітити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання (п. 32-33 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.06.2018 у справі № 826/19388/16).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обставини визнання спірного рішення відкликаним у відповідності до положень Податкового кодексу України , отже таким, що не має юридичних наслідків та не впливає на права та обов`язки позивача як платника податків, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Частиною 1 ст. 239 КАС України передбачено, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вже встановлено судом, публічно-правовий спір на момент постановлення ухвали про закриття провадження у даній справі відсутній, а відтак роз`яснення щодо юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи за таких обставин на виконання вимог ст. 239 КАС України не надається.

Аналогічний висновок щодо відсутності необхідності для суду у відповідному роз`ясненні викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 27.02.2019 у справі № 9901/798/18.

Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вказує на таке.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що позивачем при поданні позову у адміністративній справі сплачено судовий збір у розмірі 840.80 грн., що підтверджується квитанцією 56833 від 24.11.2020.

З огляду на те, що провадження у справі підлягає закриттю, суд прийшов до висновку про повернення позивачу судового збору, сплаченого при поданні позову.

Щодо інших витрат суд відмічає, що відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Статтею 140 КАС України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Згідно з ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно акту приймання-передавання наданих послуг № 1 від 23.11.2020, позивачем понесені витрати за надання представником позивача з складання позовної заяви (в тому числі підготовка доказів, направлення заяви до суду) в загальній сумі 5000.00 грн.

Враховуючи, що провадження у справі закрито у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, беручи до уваги, що відповідачем по справі на адресу позивача направлено відкликану вимогу про сплату податкового боргу, що обумовило звернення до суду, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 132, 139, 241-243, 248 КАС України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження по справі.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. сплаченого відповідно до квитанції № 56833 від 24.11.2020 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Зоркіна Ю.В.