Справа № 160/3449/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3449/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро) у справі № 160/3449/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд Плюс»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

У березні 2020 року ТОВ «Євробуд Плюс» звернулось до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.05.2020, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.03.2020:

- №, яким ТОВ «Євробуд Плюс» збільшено зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 593 362,50 грн. (з яких 474 690, 00 грн. - за основним платежем, 118 672, 50 грн. - за штрафними санкціями);

- №, яким ТОВ «Євробуд Плюс» донараховано зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 693 096,25 грн. (з яких 554 477, 00 грн. - за основним платежем, 138 619, 25 грн. - за штрафними санкціями);

- № від 11.03.2020, яким до ТОВ «Євробуд Плюс» застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 18 981, 91 грн.;

- № від 11.03.2020, яким до ТОВ «Євробуд Плюс» застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 13 521, 92 грн.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що у заяві про збільшення позовних вимог представником ТОВ «Євробуд Плюс», як і в позовній заяві, допущено технічну описку під час зазначення номеру спірного податкового повідомлення-рішення від 11.03.2020, згідно з яким підприємству донараховано зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 93 096, 25 грн. та помилково зазначено номер цього рішення « », в той час як дійсним номером вказаного спірного рішення є « ».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано в частині податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № від 11.03.2020 на загальну суму 659 291, 25 грн. (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто одна гривня двадцять п`ять копійок), в тому числі за основним платежем на суму 527 433, 00 грн. (п`ятсот двадцять сім тисяч чотириста тридцять три гривні) та за штрафними санкціями на суму 131 858, 25 грн. (сто тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім гривень двадцять п`ять копійок). Також, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.03.2020 №, №. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивоване протиправністю висновків податкового органу щодо відсутності реального здійснення фінансово-господарських взаємовідносин між ТОВ «Євробуд Плюс» та його контрагентами-постачальниками ТОВ «Сорус Трейд», ТОВ «Сінта-Євро-Груп». Також, суд не погодився із застосуванням податковим органом до ТОВ «Євробуд Плюс» штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію розрахунків коригування до податкових накладних з ПДВ, посилаючись на те, що вказане порушення не обґрунтовано податковим органом у акті перевірки жодними поясненнями, а також розрахунками. Разом із цим, суд першої інстанції погодився з контролюючим органом щодо протиправного ненарахування ТОВ «Євробуд Плюс» податкових зобов`язань з ПДВ на суму вартості товарно-матеріальних цінностей, що були передані ним у вигляді благодійної допомоги. Також, враховуючи відсутність заперечень ТОВ «Євробуд Плюс» у позовній заяві щодо застосування до нього штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, суд першої інстанції погодився з податковим органом про правомірність їх застосування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник виклав негативну інформацію відносно контрагентів-постачальників позивача ТОВ «Сорус Трейд», ТОВ «Сінта-Євро-Груп», на підставі якої ним були зроблені висновки, що викладені у акті перевірки позивача. Також, вказав, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що надані позивачем на підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Сорус Трейд» товарно-транспортні накладні містять інформацію, яка не відповідає даним, що містяться у автоматизованих інформаційних базах податкового органу. Звернув увагу на наявність кримінальних проваджень, фігурантами яких є ТОВ «Сорус Трейд», ТОВ «Сінта-Євро-Груп». Враховуючи зазначене, вказав на неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами та про отримання позивачем товару від невстановлених осіб. Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію розрахунків коригування згідно податкового повідомлення-рішення № від 11.03.2020 скаржник зазначив, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що кількість днів порушення термінів реєстрації розрахунку коригування № 165 від 01.11.2017 в ЄРПН становить 43 дні, що згідно норм Податкового кодексу України тягне за собою накладення штрафної санкції у розмірі 30 відсотків від суми ПДВ. Враховуючи зазначені обставини, скаржник просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 10.03.2021 за клопотанням скаржника допущено заміну його правонаступником, а саме ГУ ДПС у Дніпропетровській області () правонаступником - ГУ ДПС у Дніпропетровській області як відокремленим підрозділом ().

У судовому засіданні 24.03.2021 представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судовому засіданні 24.03.2021 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив відмовити у її задоволенні.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 20.01.2020 по 07.02.2020 на підставі виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області направлень від 17.01.2020 за №№263, 264, 262, 261, 260, згідно з наказом №33-п від 30.01.2020 та у відповідності до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, фахівцями контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Євробуд Плюс», за результатами якої складено акт №7422/04-36-05-16/34898640 від 14.02.2020.

Згідно вказаного акту, перевіркою встановлено порушення платником податків:

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України у вигляді заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 474 690, 00 грн. (в тому числі: за 2017 рік (ІV квартал) на суму 474 690, 00 грн.);

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України у вигляді заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 554 477,0 грн. (в тому числі: за жовтень 2017 року у сумі 322 192, 00 грн.; за листопад 2017 року у сумі 219 591,00 грн.; за червень 2018 року у сумі 10 342, 00 грн.; за травень 2019 року у сумі 2352,00 грн.);

- абз. «б» п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податкового розрахунку за формою 1ДФ затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 р., оскільки підприємством до податкових розрахунків за формою 1ДФ за IV квартал 2017 року, за І квартал 2018 року, за II квартал 2018 року, за III квартал 2018 року, за IV квартал 2018 року, за І квартал 2019 року, за II квартал 2019 року, за III квартал 2019 року не включено інформацію, щодо нарахованої та виплаченої орендної плати фізичним особам за оренду автомобілів та утриманих з них податків.

Враховуючи наведені висновки акту перевірки, 11.03.2020 податковим органом сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ТОВ «Євробуд Плюс» збільшено зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 593 362, 50 грн. (в т.ч.: 474 690, 00 грн. - за основним платежем,

118 672, 50 грн. - за штрафними санкціями);

- № від 11.03.2020, яким ТОВ «Євробуд Плюс» донараховано зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 693 096, 25 грн. (в т.ч.: 554 477, 00 грн. - за основним платежем, 138 619, 25 грн. - за штрафними санкціями);

- № від 11.03.2020, яким до ТОВ «Євробуд Плюс» застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 18 981, 91 грн.;

- № від 11.03.2020, яким до ТОВ «Євробуд Плюс» застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 13 521, 92 грн.

Правомірність винесення вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів, враховуючи норми ч. 1 ст. 308 Податкового кодексу України, зазначає, що перегляду у межах цієї справи підлягає рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, оскільки у частині відмови у задоволенні позовних вимог вказане рішення сторонами по справі не оскаржено.

Так, за результатами розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 11.03.2020 на загальну суму 659 291, 25 грн. в тому числі за основним платежем на суму 527 433, 00 грн. та за штрафними санкціями на суму 131 858, 25 грн., а також податкового повідомлення-рішення №.

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом на підставі висновків щодо відсутності реального здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ «Євробуд Плюс» та контрагентами-постачальниками ТОВ «Сорус Трейд», ТОВ «Сінта-Євро-Груп».

Колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України та Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Вказаною нормою закону також передбачено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи норми ст. 44 Податкового кодексу України, здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено перелік обов`язкових реквізитів, які має містити первинний документ, зокрема це: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що основним видом господарської діяльності ТОВ «Євробуд Плюс» є будівництво доріг і автострад (код КВЕД 42.11), для здійснення якого у позивача наявна ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України №15-Л від 12.04.2017 (ліцензія дійсна по 12.04.2022).

Безпосередня господарська діяльність ТОВ «Євробуд Плюс» здійснюється власними силами. Зокрема, у періоді, що перевірявся, на підприємстві були працевлаштовані 45 кваліфікованих працівників, та 28 осіб за цивільно-правовими угодами, а загальна вартість основних засобів ТОВ «Євробуд Плюс» відповідно до інвентаризаційного опису від 30.10.2017 складала 59 795 403, 53 грн.

01.11.2017 між ТОВ «Євробуд Плюс» (Покупець) та ТОВ «Сінта-Євро-Груп» (Постачальник) було укладено договір поставки товару за №28/17, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити на адресу Позивача (Покупця) товар, а саме: шлак відвальний фр.0-30 мм, в кількості, що остаточно визначиться згідно видаткових накладних, а Покупець в свою чергу зобов`язується прийняти поставлений товар та оплатити. Право власності на товар переходить від Продавця до Покупця на об`єкті Продавця за видатковою накладною, яка має бути виписана в кінці поточного місяця, протягом якого здійснювались поставки. Загальна сума договору становить 1 500 000 грн. з урахуванням ПДВ, та остаточно визначається згідно видаткових накладних.

На виконання умов договору поставки №28/17 від 01.11.2017 ТОВ «Сінта-Євро-Груп» було відвантажено шлак відвальний фр.0-30 мм в кількості 8 133 т. на загальну суму 1 097 955 грн., що підтверджується відомостями видаткових накладних №1002 від 16.11.2017, №996 від 17.11.2017, №995 від 18.11.2017, №994 від 20.11.2017, №993 від 21.11.2017, №992 від 22.11.2017, №1003 від 23.11.2017, №991 від 27.11.2017.

Транспортування товару здійснювалось силами і за рахунок позивача, що документально засвідчують товарно-транспортні накладні та подорожні листи.

Розрахунки за поставлений товар було проведено безготівково у повному обсязі, що підтверджують акт звірки взаєморозрахунків та платіжні доручення.

Придбаний у ТОВ «Сінта-Євро-Груп» шлак було використано підприємством у власній господарській діяльності, зокрема, під час поточного ремонту дороги по пров. Крайній в с. Межиріч Павлоградського району, поточного ремонту площадки біля будівлі за адресою: вул. Соборна, буд.104 в с. Межиріч Павлоградського району, капітального ремонту частини дорожнього покриття по вул. Абрикосова від буд. №14 до вул. Шевченка в с. Кочережки Павлоградського району, капітального ремонту частини дороги по вул. Першотравнева від будинку №259 до будинку 363 в с. Богуслав Павлоградського району, капітального ремонту дороги по вул. Садова в с. Богуслав Павлоградського району, капітального ремонту дороги по вул. Українська в с. Богданівка Павлоградського району, капітального ремонту дорожнього покриття в пров. Український в с. Богданівка Павлоградського району, капітальний ремонт дороги по пров. Савенкова в с. Богданівка Павлоградського району, поточний ремонт дороги по пров. Західний в с. Богданівка Павлоградського району, поточний ремонт дороги по вул. Слов`янська в м. Павлоград, поточний ремонт дороги по вул. Дружби в м. Павлоград, поточний ремонт дороги по вул. Фабрична в м. Павлоград, поточний ремонт дороги по вул. Західнодонбаська в м. Павлоград, поточний ремонт дороги по вул. Коротка в м. Павлоград, на підтвердження чого позивачем надано договори на виконання будівельних (ремонтних робіт), акти здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2В, підсумкові ресурсні відомості, акти на приховані роботи, матеріальні звіти, вимоги на списання, звіти М-29, довідку Державної аудиторської служби України разом із актами контрольних обмірів та обстежень.

Також, матеріалами справи підтверджено, що частина придбаного позивачем товару (зокрема, 31.420 т. шлаку) була ним перепродана ТОВ «Спецбуд-Сервіс» згідно накладної №616 від 28.11.2017 та товарно-транспортної накладної № 28/11/17-8 від 28.11.2017.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2017 між ТОВ «Євробуд Плюс» та ТОВ «Сорус Трейд» було підписано договір поставки товару №104, за умовами якого ТОВ «Сорус Трейд» прийняв на себе зобов`язання поставити ТОВ «Євробуд Плюс» товар, а позивач в свою чергу зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього передбачену договором ціну.

Предметом поставки за цим правочином виступав «бітум нафтовий дорожній БНД 60/90» на загальну суму 2 000 000 грн. із урахуванням ПДВ.

Постачальник поставляє товар на умовах СРТ згідно тлумачення «Інкотермс» (2010 року), моментом передачі товару вважається дата підписання видаткової накладної, ціна одиниці товару аналогічною встановлюється згідно видаткових накладних.

На підтвердження реальності виконання умов даного правочину позивачем надано завірені копії наступних документів: договір №104 від 16.10.2017, видаткова накладна №1806 від 18.10.2017, товарно-транспортна накладна №1806 від 18.10.2017, видаткова накладна №2007 від 20.10.2017, товарно-транспортна накладна №02007 від 20.10.2017, видаткова накладна №2302 від 23.10.2017, товарно-транспортна накладна №02302 від 23.10.2017, видаткова накладна №2502 від 25.10.2017, товарно-транспортна накладна №02502 від 25.10.2017, видаткова накладна №2604 від 26.10.2017, товарно-транспортна накладна №02604 від 26.10.2017, видаткова накладна №2700 від 27.10.2017, товарно-транспортна накладна №02700 від 27.10.2017.

Транспортування товару здійснювалось транспортом постачальника. Пункт розвантаження: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Центральна 1А по фактичному розміщенню асфальто-бетонного заводу ТОВ «Укрбудвироб», на адресу якого, придбаний бітум було безпосередньо реалізовано згідно із видатковими накладними №523 від 18.10.2017, №529 від 20.10.2017, №524 від 23.10.2017, №525 від 25.10.2017, №526 від 26.10.2017, №528 від 27.10.2017.

Отже, факт здійснення спірних фінансово-господарських операцій підтверджено належним чином складеними первинними документами.

При цьому, щодо недоліків у змісті наданих позивачем товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає, що доводами апеляційної скарги не спростовано твердження суду першої інстанції, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховують специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи. В сукупності вони мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом першої інстанції вірно враховано позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24.05.2019 у справі №826/7423/16, щодо не обов`язковості надання товарно-транспортних документів на перевезення ТМЦ за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та ПДВ при оподаткуванні операцій за договорами купівлі продажу чи поставки. Такі документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а, отже, відсутність ТТН не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами.

Враховуючи підтвердження факту здійснення спірних господарських операцій належними первинними документами, оцінюючи надані докази у їх сукупності, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо наявності у наданих позивачем товарно-транспортних накладних інформації, яка не підтверджена даними автоматизованих інформаційних систем податкового органу, оскільки сам по собі цей факт не спростовує факт здійснення спірних господарських операцій.

Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції вірно враховано відсутність у акті перевірки посилань на порушення норм податкового законодавства саме ТОВ «Євробуд Плюс», а також відсутність спростування зафіксованими у акті обставинами факту поставки, транспортування, а також використання придбаних позивачем товарів у власній господарській діяльності.

Також, колегія суддів погоджується з оцінкою судом першої інстанції посилання податкового органу на наявну у його автоматизованих інформаційних базах даних негативної інформації відносно контрагентів-постачальників позивача, а також наявність кримінальних проваджень, фігурантами яких є контрагенти-постачальники позивача, як доказів відсутності факту реального здійснення спірних господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Матеріали справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами ТОВ «Сорус Трейд», ТОВ «Сінта-Євро-Груп» при укладанні і виконанні спірних договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від ведення такого обліку іншими особами, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. При цьому питання декларування сум податкового кредиту не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Натомість у разі, якщо такі особи не виконали свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб.

Викладена позиція узгоджується з висновком Верховного Суду зазначеним у постанові від 31.01.2019 р. у справі №П/811/1930/17.

Таким чином, не встановлення джерела походження товару у контрагента, а також факти відсутності у такого контрагента трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок тощо, самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права також висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 26.06.2018 по справі №803/649/15-а, від 31.07.2018 по справі №820/3119/17, від 31.07.2018 по справі №0870/4938/12, від 31.07.2018 по справі №817/1339/17, від 21.05.2019 по справі №804/887/17, від 27.06.2019 по справі №814/1791/13-а, що була вірно врахована судом першої інстанції, що передбачено вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, судом першої інстанції вірно враховано позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.02.2018 по справі №804/4940/14, від 30.01.2018 по справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 по справі №826/7704/16, згідно якої відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Судом першої інстанції також вірно враховано, що позиція податкового органу обґрунтована посиланням на інформацію ЄРПН, згідно якої вбачається ймовірна відсутність у ТОВ «Сорус Трейд» та ТОВ «Сінта-Євро-Груп» товару, що був реалізований на адресу позивача.

З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що відносно жодного контрагента позивача згідно даних контролюючого органу, які зазначені в актах, не було проведено документальної позапланової (виїзної, невиїзної) або планової перевірки, а контролюючий орган посилається виключно на зібрану податкову інформацію, в якій викладені фактичні дані, без дослідження та аналізу первинних бухгалтерських документів платників-податків - контрагентів, а тому висновок про нереальність та неможливість здійснення ними фінансово-господарської діяльності, жодним належним та допустимим доказом не підтверджений.

Крім того, скаржником не спростовано, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржником не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у складених позивачем та його контрагентами документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

У пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Натомість, у даному випадку податковим органом не вжито ніяких заходів з метою доведення складу податкового правопорушення, крім дублювання податкової інформації, викладеної в акті перевірки та посилання на кримінальні провадження, які не є належним доказом у справі, зокрема не надано суду інших доказів на підтвердження складу податкового правопорушення (акти зустрічних звірок контрагентів, тощо).

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, позивачем надано до суду копії первинних документів за господарськими операціями ТОВ «Євробуд Плюс» із ТОВ «Сорус Трейд» та ТОВ «Сінта-Євро-Груп», які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України є підставою для податкового обліку (договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, документи про оплату). Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами та у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача.

Натомість, скаржником не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що ці контрагенти фактично поставку товарно-матеріальних цінностей не здійснювали, не мали трудових ресурсів та достатнього матеріально-технічного забезпечення для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень скаржник діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 11.03.2020 № та № в частині нарахованого скаржником грошового зобов`язання по сплаті ПДВ на загальну суму 659 291, 25 грн. (в т.ч. за основним платежем на суму 527 433, 00 грн. та за штрафними санкціями на суму 131 858, 25 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесеного ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення № від 11.03.2020, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на загальну суму 18 981, 91, судом першої інстанції встановлено, що у спірному податковому повідомленні-рішенні наявне посилання в якості підстави для його прийняття, на акт перевірки №7422/04-36-05-16/34898640 від 14.02.2020.

Водночас, у самому акті перевірки відсутні детальний опис та посилання на порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині несвоєчасної реєстрації ТОВ «Євробуд Плюс» відповідних податкових накладних, що суперечить вимогам Порядку складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015, а також позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.05.2018 по справі №818/1070/17.

Доводами апеляційної скарги не спростовано, що податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2020 не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, яким має відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки спірне рішення прийнято не у спосіб, визначений законодавством та без підстави його прийняття, тобто зафіксованого в акті перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Отже, апеляційна скарга не містить достатніх доводів на спростування позиції суду першої інстанції, внаслідок чого остання не підлягає задоволенню.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 160/3449/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 31.03.2021 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко