Справа № 140/13649/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/13649/20 пров. № А/857/900/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представник позивача: Щербюк Р.Б.

представник відповідача: Андрусяк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №140/13649/20 за адміністративним позовом Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2. договору №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

Підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД (далі - Товариство, позивач) звернулося з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - Виконком Луцької міської ради, відповідач) та просило визнати нечинними підпунктів 2.2.15 пункту 2.2 договору №16 від 25.11.2019 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язати вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за договором №16 від 25.11.2019 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2019 між виконавчим комітетом Луцької міської ради та ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД був укладений договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на основі типового договору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 №659-1.

Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору №16 від 25.11.2019 передбачено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Позивач зазначає, що договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 25.11.2019 укладений на основі типового договору, затвердженого підпунктом 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1, та при укладенні договору товариство не могло відступити від умов типового договору. Разом з тим, зазначена умова договору прямо суперечить Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, у справі № 803/288/18 за позовом ПрАТ «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення позов задоволено повністю, визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».

Товариство 05.06.2020 звернулось із заявою до відповідача про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян. Відповідач у листі від 19.06.2020 повідомив, що наразі триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.

З огляду на те, що заява ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД не розглянута по суті, посилаючись на Закон України «Про автомобільний транспорт», рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі №803/288/18, яке набрало законної сили, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує що при прийнятті рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає твердження суду першої інстанції про те, що позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та підписав договір від 25.11.2019 №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, тобто, на укладення вказаного договору на таких умовах позивач добровільно погодився є безпідставними, що зумовлено природою адміністративного договору, оскільки від укладення адміністративного договору його сторони відмовитись не можуть, а його умови визначаються законодавством; укладення такого договору відбувається на виконання закону для задоволення публічних інтересів, а правовий режим цього договору містить адміністративно-правові елементи, що виходять за рамки приватного права. Таким чином беручи участь у конкурсі ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД не міг відступити від умов типового договору, який визнаний судом нечинним та незаконним.

Також зазначає, що обґрунтовуючи безпідставність позовних вимог суд покликається на положення пункту 3.5. договору та приходить до висновку, що ні умовами договору від 25.11.219 №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.

Таку позицію суду апелянт вважає безпідставною, так як пункт 3.5. договору передбачає можливість внесення змін до договору в силу наступних обставин: «у разі внесення змін, доповнень, чи скасування нормативно - правових актів, що регламентують надання транспортних послуг Організатор в десятиденний термін вносить зміни в договір на перевезення пасажирів.». Оскільки дане положення договору є імперативним, адже умовами цього пункту не передбачено, що Організатор може внести зміни в договір, в даному випадку присутній обов`язок Організатора як суб`єкта владних повноважень на приведення договору відповідно до вимог закону України «Про автомобільний транспорт».

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавчим комітетом Луцької міської ради відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету міністрів України від 03.12.2008 №1081 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» прийнято рішення від 14.10.2010 №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку», підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Вказане рішення відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради у 2010 році.

На підставі типового договору 25.11.2019 між виконавчим комітетом Луцької міської ради (організатор) та підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №22 «Карбишева - с. Милуші» (за графіком руху та режимом виконання перевезень пасажирів: 7 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в пункті 1.1, на умовах передбачених даним договором.

Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, у справі № 803/288/18 за позовом ПрАТ «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення позов задоволено повністю, визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».

Товариство 05 червня 2020 року звернулось до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян та просило у зв`язку із набранням законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі № 803/288/18, Виконком як організатора перевезень в найкоротші терміни привести існуючі договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом до вимог чинного законодавства, зокрема, виключити із договорів підпункт 2.2.15, забезпечити в повному обсязі відшкодування перевізникам витрат на перевезення пільгових категорій згідно даних системи АСООП, що впроваджена ТзОВ «СІТІ КАРД СИСТЕМ».

Листом від 12.06.2020 № 1.1-15/2634/2020 відповідач повідомив позивача про те, що триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в т.ч. і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.

Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що станом на момент укладення спірного договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» (підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) було чинним.

Крім того, підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом було чітко передбачено обов`язок позивача як перевізника безкоштовно та бездотаційно перевозити пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням Виконкому на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Суд наголосив, що позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та підписав договір від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, тобто, на укладення вказаного договору на таких умовах позивач добровільно погодився.

Також суд звернув увагу, що ні умовами договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.

Тобто, визнання в судовому порядку протиправним та нечинним підпункту 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» (підпунктом 1.3 пункту 1 рішення затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 20.04.2016 №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) не може бути правовою підставою для визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 спірного договору від 20.04.2016 № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 25.11.2019 та похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати, та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за договором № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 25.11.2019.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно з частиною першою статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

У відповідності до частини першої статті 43 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

За змістом частин першої, восьмої статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.

Частиною п`ятою статті 44 статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років.

Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут) визначена Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року (далі Порядок).

Згідно з пунктом 46 Порядку, організатор перевезень визнає переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах того перевізника-претендента, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом.

Рішення про результати конкурсу оформляється протоколом, який підписується головуючим, секретарем та присутніми членами конкурсного комітету і подається організатору перевезень протягом п`яти робочих днів (пункт 49 Порядку).

Відповідно до пункту 51 Порядку рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що обов`язковою передумовою укладення договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) є проведення конкурсу серед перевізників-претендентів та визначення за наслідками його проведення переможця.

В пункті 2 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 грудня 2008 року поміж іншого зазначено, що умови конкурсу - встановлені організатором (обов`язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об`єкті конкурсу.

Пунктом 53 Порядку визначено, що організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов`язковими та додатковими (за наявності) умовами конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, як це слідує з статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 7, 43 - 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також пунктів 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 грудня 2008 року, укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

Статтею 43 Закону «Про автомобільний транспорт» передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища (пункт 5 Порядку №1081).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є кілька юридичних фактів (юридичний склад), а саме: прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року № 724-1 «Про проведення конкурсів на перевезення пасажирів за автобусними маршрутами загального користування» оголошено конкурс на перевезення пасажирів за маршрутах № 6, №7, №22а, №35 та передбачено умови конкурсу, серед яких в пункті 2.2.5 зазначено, що інші умови викладені в типовому договорі, затвердженому рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 659-1 від 14 жовтня 2010 року (чинному на момент прийняття рішення, проведення конкурсу та укладення спірного договору) було проведено конкурс та протоколом засідання конкурсного комітету з визначення перевізників м. Луцька визначено переможцем конкурсу на маршруті № 12 - ТзОВ ВТП Санрайз та доручено управлінню транспорту та зв`язку Луцької міської ради підготувати необхідні матеріали для укладення договору на перевезення пасажирів в м. Луцьку з переможцем конкурсу. На підставі даного рішення між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та позивачем було укладено Договір № 14 від 30 квітня 2020 року.

Договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити певний парк автомобілів, їх технічний стан, умови щодо тарифів, тощо. Таким чином договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.

При цьому відносини замовника перевезень та перевізника у різних випадках оформлюються різними документами - у певних випадках оформлюються договором, а в інших - дозволом. Водночас значення як дозволу, так і договору одне й те саме - встановлення вимог до перевізника щодо здійснення ним господарської діяльності. Тому і правова природа як дозволу, так і договору щодо організації перевезень - однакова.

Отже, якщо відповідно до законодавства оформлюється не дозвіл, а договір, то такий договір має природу адміністративного.

За правилами пункту 16 частини першої статті 4 КАС України, адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.

Судом встановлено, що в порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема частини четвертої статті 37 якою визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень в спірному договорі не прописано такі правові норми. Натомість підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.

Підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.

Виконавчим комітетом Луцької міської ради було прийнято рішення від 20 листопада 2019 року №724-1 «Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування», яке і містить умови конкурсу, його проведення, затвердження переможця та укладення спірного договору. Рішення виконкому Луцької міської ради № 659-1 від 14 жовтня 2010 року було чинним, а позивач, подаючи заяву на участь у конкурсі та укладаючи договір № 16 від 25 листопада 2019 року в повній мірі розумів та приймав зазначені умови.

Крім того, обов`язок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно визначено в рішенні виконавчого комітету від 23 грудня 2019 року №852-1. Вказане рішення є чинним та в передбаченому Законом порядку не скасоване.

Суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги доводи позивача про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №659-1 від 14 жовтня 2010 року, яким затверджено типовий договір, в якому наявний спірний пункт 2.2.15 оскільки втрата чинності не може бути підставою до визнання нечинним підпункту 2.2.15 договору №16 від 25.11.2019, так як спірний договір було укладено в порядку, визначеному пунктом 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 грудня 2008 року, на підставі рішень виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року № 724-1 Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування за своєю природою являється дозволом на здійснення суб`єктом господарювання певного виду діяльності, який укладається за результатами проведеного конкурсу та зміст якого (договору) викладається у відповідності зі змістом умов конкурсу.

Тобто, умови перевезень можуть змінюватися лише шляхом зміни рішення про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення. Оскільки, в рішенні про проведення конкурсу, згідно закону, викладено основні та додаткові умов конкурсу та умови перевезень. Подаючи заяву на участь у конкурсі перевізник засвідчує згоду на участь в конкурсі на визначених умовах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та під писав договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 16 від 25.11.2019, а відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 25.11.2019.

Також вірним є висновок суду про те, що не підлягає до задоволення вимога позивача про зобов`язання вчинити дії щодо визначення розміру витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму здійснення виплат такої компенсації перевізнику за договором перевезення пасажирів № 16 від 25.11.2019, оскільки ця вимога суперечить умовам конкурсу, умови якого прийняв позивач засвідчивши це в заяві на участь у конкурсі та підписавши договір на підставі умов якого позивач здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування що створює загрозу фундаментальним принципам у підході до вибору перевізника переможця, зокрема: конкурентної, рівності та змагальності.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ні умовами договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.

Враховуючи вказане колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №140/13649/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року