Справа № 380/2000/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2000/20 пров. № А/857/15006/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: Тістечко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 380/2000/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Аркона Україна» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості,-

суддя в 1-й інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 23.10.2020,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Аркона Україна» звернувся в суд з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якій просило визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості:

- від 10.09.2019 року № UA 209000/2019/201442/2;

- від 10.09.2019 року № UA 209000/2019/201439/2;

- від 10.09.2019 року № UA 209000/2019/201436/2;

- від 10.09.2019 року № UA 209000/2019/201443/2;

- від 12.09.2019 року № UA 209000/2019/201451/2;

- від 10.09.2019 року № UA 209000/2019/201444/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201461/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201464/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201465/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201469/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201462/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201463/2;

- від 23.09.2019 року № UA 209000/2019/201487/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201470/2;

- від 18.09.2019 року № UA 209000/2019/201474/2;

- від 17.09.2019 року № UA 209000/2019/201466/2;

- від 19.09.2019 року № UA 209000/2019/201479/2;

- від 19.09.2019 року № UA 209000/2019/201480/2;

- від 19.09.2019 року № UA 209000/2019/201481/2;

- від 20.09.2019 року № UA 209000/2019/201484/2;

- від 20.09.2019 року № UA 209000/2019/201483/2;

- від 03.09.2019 року № UA 209000/2019/201488/2;

- від 23.09.2019 року № UA 209000/2019/201486/2;

- від 30.09.2019 року № UA 209000/2019/201536/2;

- від 23.09.2019 року № UA 209000/2019/201489/2;

- від 24.09.2019 року № UA 209000/2019/201500/2;

- від 24.09.2019 року № UA 209000/2019/201501/2;

- від 25.09.2019 року № UA 209000/2019/201512/2;

- від 24.09.2019 року № UA 209000/2019/201504/2;

- від 24.09.2019 року № UA 209000/2019/201505/2;

- від 24.09.2019 року № UA 209000/2019/201502/2;

- від 27.09.2019 року № UA 209000/2019/201523/2;

- від 26.09.2019 року № UA 209000/2019/201516/2;

- від 30.09.2019 року № UA 209000/2019/201537/2;

- від 01.10.2019 року № UA 209000/2019/201544/2;

- від 27.09.2019 року № UA 209000/2019/201534/2;

- від 30.09.2019 року № UA 209000/2019/201535/2;

- від 01.10.2019 року № UA 209000/2019/201542/2;

- від 01.10.2019 року № UA 209000/2019/201543/2;

- від 30.09.2019 року № UA 209000/2019/201533/2;

- від 27.09.2019 року № UA 209000/2019/201532/2;

- від 07.10.2019 року № UA 209000/2019/201555/2;

- від 02.10.2019 року № UA 209000/2019/201547/2;

- від 07.10.2019 року № UA 209000/2019/201559/2;

- від 04.10.2019 року № UA 209000/2019/201551/2;

- від 04.10.2019 року № UA 209000/2019/201552/2;

- від 07.10.2019 року № UA 209000/2019/201556/2;

- від 07.10.2019 року № UA 209000/2019/201558/2;

- від 11.10.2019 року № UA 209000/2019/201594/2;

- від 08.10.2019 року № UA 209000/2019/201563/2;

- від 07.10.2019 року № UA 209000/2019/201560/2;

- від 11.10.2019 року № UA 209000/2019/201592/2;

- від 11.10.2019 року № UA 209000/2019/201579/2;

- від 11.10.2019 року № UA 209000/2019/201593/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201609/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201613/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201607/2;

- від 11.10.2019 року № UA 209000/2019/201596/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201608/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201612/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201605/2;

- від 16.10.2019 року № UA 209000/2019/201614/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201606/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201610/2;

- від 15.10.2019 року № UA 209000/2019/201611/2;

- від 25.10.2019 року № UA 209000/2019/201666/2;

- від 18.10.2019 року № UA 209000/2019/201630/2;

- від 21.10.2019 року № UA 209000/2019/201635/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201649/2;

- від 21.10.2019 року № UA 209000/2019/201642/2;

- від 21.10.2019 року № UA 209000/2019/201634/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201648/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201645/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201644/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201652/2;

- від 22.10.2019 року № UA 209000/2019/201646/2;

- від 24.10.2019 року № UA 209000/2019/201656/2;

- від 24.10.2019 року № UA 209000/2019/201657/2;

- від 28.10.2019 року № UA 209000/2019/201680/2;

- від 25.10.2019 року № UA 209000/2019/201668/2;

- від 28.10.2019 року № UA 209000/2019/201679/2;

- від 28.10.2019 року № UA 209000/2019/201680/2;

- від 28.10.2019 року № UA 209000/2019/201672/2;

- від 29.10.2019 року № UA 209000/2019/201683/2;

- від 28.10.2019 року № UA 209000/2019/201670/2;

- від 31.10.2019 року № UA 209000/2019/201695/2;

- від 31.10.2019 року № UA 209000/2019/201696/2;

- від 31.10.2019 року № UA 209000/2019/201700/2;

- від 04.11.2019 року № UA 209000/2019/201705/2;

- від 01.11.2019 року № UA 209000/2019/201702/2;

- від 01.11.2019 року № UA 209000/2019/201701/2;

- від 04.11.2019 року № UA 209000/2019/201708/2;

- від 05.11.2019 року № UA 209000/2019/201719/2;

- від 05.11.2019 року № UA 209000/2019/201717/2;

- від 08.11.2019 року № UA 209000/2019/201735/2;

- від 04.11.2019 року № UA 209000/2019/201707/2;

- від 06.11.2019 року № UA 209000/2019/201725/2;

- від 05.11.2019 року № UA 209000/2019/201718/2;

- від 06.11.2019 року № UA 209000/2019/201727/2;

- від 07.11.2019 року № UA 209000/2019/201732/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201747/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201745/2;

- від 12.11.2019 року № UA 209000/2019/201755/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201743/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201746/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201749/2;

- від 11.11.2019 року № UA 209000/2019/201744/2;

- від 12.11.2019 року № UA 209000/2019/201756/2;

- від 12.11.2019 року № UA 209000/2019/201754/2;

- від 15.11.2019 року № UA 209000/2019/201774/2;

- від 14.11.2019 року № UA 209000/2019/201768/2;

- від 15.11.2019 року № UA 209000/2019/201775/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201788/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201787/2;

- від 04.11.2019 року № UA 209000/2019/201705/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201784/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201786/2;

- від 19.11.2019 року № UA 209000/2019/201803/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201785/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201783/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201802/2;

- від 19.11.2019 року № UA 209000/2019/201795/2;

- від 20.11.2019 року № UA 209000/2019/201806/2;

- від 18.11.2019 року № UA 209000/2019/201791/2;

- від 21.11.2019 року № UA 209000/2019/201811/2;

- від 21.11.2019 року № UA 209000/2019/201810/2;

- від 21.11.2019 року № UA 209000/2019/201813/2;

- від 26.11.2019 року № UA 209000/2019/201842/2;

- від 25.11.2019 року № UA 209000/2019/201822/2;

- від 28.11.2019 року № UA 209000/2019/201859/2;

- від 25.11.2019 року № UA 209000/2019/201834/2;

- від 25.11.2019 року № UA 209000/2019/201821/2;

- від 26.11.2019 року № UA 209000/2019/201843/2;

- від 29.11.2019 року № UA 209000/2019/201865/2;

- від 29.11.2019 року № UA 209000/2019/201866/2;

- від 25.11.2019 року № UA 209000/2019/201823/2;

- від 29.11.2019 року № UA 209000/2019/201869/2;

- від 29.11.2019 року № UA 209000/2019/201867/2;

- від 29.11.2019 року № UA 209000/2019/201873/2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару позивачем були подані всі документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України, які були достатніми для підтвердження митної вартості товару за основним методом, а у митного органу навпаки були відсутні підстави для відмови позивачу в митному оформленні товарів за основним методом і переходу до резервного. Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів та витребувати від декларанта додаткові документи, є наявність обґрунтованих сумнівів пов`язаних із тим, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Натомість наведені митним органом сумніви для витребування у декларанта додаткових документів не відповідають наведеним критеріям. Також позивач вказав на те, що органом доходів і зборів, в порушення визначеної митним законодавством процедури, не наведено обґрунтованих підстав для неможливості визначення митної вартості товару шляхом послідовного застосування основного методу. Відтак, позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, вважає, що митні декларації містили усі необхідні відомості та обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, до них були додані усі необхідні документи, а тому оскаржені рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення митного контролю за поданими декларантом деклараціями було встановлено невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Звертає увагу, що приватним підприємством «Аркона-Україна» не надано належних платіжних документів, висновок експертного товарознавчого дослідження від 09.09.2019 №19/1/325 містить суттєві недоліки та посилання на джерела інформації, які неможливо перевірити (що є порушенням вимог п. 1 ч. 5 ст. 54 МК України), а тому не може слугувати належним джерелом інформації для підтвердження заявленого рівня митної вартості.

Зазначає, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.

У зв`язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.08.2019 між Компанією Developinvest Spolka z Organiczona Odpowiedziainoscia (Польща) (продавцем) та приватним підприємством «Аркона-Україна» (покупцем) укладено контракт купівлі-продажу № 1, відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю продукцію (товар) згідно з фактурою. Товар, що підлягає продажу за цим Контрактом поставляється покупцю комплектно в кількості, що визначена в фактурі. Сторони погодили, що загальна вартість товару за цим контрактом становить 2 000 000,00 євро. За домовленістю сторін можлива передоплата.

Відповідно до вказаного контракту приватним підприємством «Аркона-Україна» ввезено товар згідно фактурою та подано до митного контролю відповідні декларації. Разом з митними деклараціями відповідачу подано товарно-супровідні документи: рахунки-фактури (інвойси), автотранспортні накладні, та вказано у графі 44 про наявні у митниці дозвільні висновки та сертифікати, що свідчать про виконання нетарифних заходів реагування зовнішньої торгівлі позивачем.

Львівською митницею ДФС скеровано приватному підприємству «Аркона-Україна» повідомлення про те, що відповідно до ч.3 - 4 ст. 53 МК України необхідно надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості: - зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього; - якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, каталоги, специфікації, прайс-листи. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

На вимогу Львівської митниці ДФС приватне підприємство «Аркона-Україна» подало додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, виписки з бухгалтерської документації, копії митних декларацій країни відправлення, прайс лист фірми продавця, Висновок експортного товарознавчого дослідження від 09.09.2019 №19/1/325.

Окрім того, позивач повідоми митний орган про те, що сторони у відповідності до умов зовнішньоекономічного договору дійшли згоди щодо передоплати за товар, що поставляється вперше продавцем в рамках цього контракту здійснюється загальною вартістю 284 000 євро. Від початку дії контракту позивачем імпортовано (без врахування митної декларації, по якій здійснюється консультування) товар на загальну вартість до 284 000 євро. Вказані декларації оформлялись Львівською митницею ДФС та є в її наявності.

Однак, митним органом були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості, якими визначено вартість імпортованого товару за 6 (резервним) методом митної вартості. У графі 33 спірних рішень про корегування митної вартості, що містить назву «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив серед додаткових поданих документів для вказаних декларацій відсутні такі, які підтверджували б заявлені числові значення митної вартості, визначені за основним методом. Джерело інформації, на яке посилається декларант при визначенні митної вартості, не відповідає вимогам ст. 64 МКУ та ст. 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 3 і п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, а також неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця ДФС не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 60 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації.

Не погоджуючись з прийнятими митним органом рішеннями про коригування митної вартості та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час митного оформлення товару надано всі документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунки-фактури (інвойси), автотранспортні накладні, та вказано у графі 44 про наявні у митниці дозвільні висновки та сертифікати, що свідчать про виконання нетарифних заходів реагування зовнішньої торгівлі позивачем.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що витребовуючи від позивача додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, вимог Митного кодексу України. Відповідач не дотримався порядку визначення митної вартості товару, передбаченого ст.57 МК України та не довів в чому полягає порушення приватним підприємством «Аркона-Україна» Конвенції про Договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Суд також звернув увагу на те, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості відповідачем не зазначено, які саме документи, передбачені ст.53 МК України, не подані декларантом; які відомості відсутні у поданих документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також не обґрунтовано причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі додатково поданих декларантом документів.

Таким чином, суд вважав, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно із частинами 3-7 ст.57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.8 ст.57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ст.58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів (ч.1).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч. 2).

Згідно з частинами 4-5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Статтею 64 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод (ч.ч. 1, 2, 4).

Як встановлено, згідно контракту, на підставі якого було ввезено позивачем товар продавець зобов`язується передати покупцю продукцію (товар) згідно з фактурою. Товар, що підлягає продажу за цим Контрактом поставляється покупцю комплектно в кількості, що визначена в фактурі. Сторони погодили, що загальна вартість товару за цим контрактом становить 2 000 000,00 євро. За домовленістю сторін можлива передоплата.

Позивач повідомив митний орган про те, що сторони у відповідності до умов зовнішньоекономічного договору дійшли згоди щодо передоплати за товар, що поставляється вперше продавцем в рамках цього контракту здійснюється загальною вартістю 284000 євро. Від початку дії контракту позивачем імпортовано (без врахування митної декларації, по якій здійснюється консультування) товар на загальну вартість до 284000 євро. Вказані декларації оформлялись Львівською митницею ДФС та є в її наявності. Також до матеріалів справи позивач долучив платіжні документи, згідно яких продавцю перераховані кошти на загальну суму 284 000 євро, платіжне доручення від 22.08.2019 № 1, платіжне доручення від 29.08.2019 № 2, платіжне доручення від 02.09.2019 №3.

Поряд з цим, покликання апелянта на порушення заповнення CMR не свідчать про наявність у поданих до митного контролю документах розбіжностей, адже розбіжність повинна бути між декількома документами, чи про наявність у цих документах ознак підробки, адже відсутнє рішення відповідного органу, що свідчило б про підробку документів. Також не вказано, яких відомостей не міститься у документах, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо зауважень контролюючого органу відносно форми та змісту прайс-листа, слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено затвердженої форми, змісту чи вимог до останнього. Законодавчої дефініції «прайс-лист» у законодавстві не існує, а відтак вимог до її оформлення також нема, твердження митниці про невідповідність вимог до прайс-листа цілком безпідставне. У вимозі митного органу не зазначається чи ця комерційна пропозиція повинна стосуватися необмеженого кола осіб, чи покупця.

В даному випадку контрагент направив позивачу прайс-лист, який містить усю необхідну інформацію щодо цін на товари за власним зразком, і до митного контролю була подана та, що отримана у продавця. Вказана обставина не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що поданий позивачем висновок експертного товарознавчого дослідження від 09.09.2019 за №19/1/325 містить суттєві недоліки та посилання на джерела інформації, які неможливо перевірити, оскільки такі самі по собі не можуть свідчити про правомірність прийняття оскаржуваних рішень, оскільки вказаний висновок являється одним із документів, поданих декларантом на підтвердження митної вартості товару, а тому повинен оцінюватись митним органом в сукупності з іншими поданими документами.

Окрім того, апелянт вказує на те, що в частині оскаржуваних рішень засновниками польської фірми, з якою укладено зовнішньоекономічний контракт відповідно до даних мережі Інтернет є громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , котрі є також засновниками ТзОВ «Укрриба ЛТД». Виданий сертифікат дезінфекції містить підпис та печатку ідентичну як у прайс-листі, проте у прайс-листі зазначено прізвище та ім`я ОСОБА_3 , а у сертифікаті дезінфекції директором виступає Yurii Polishchuck. Зовнішньоекономічний контракт укладено з польською фірмою DEVELOPINVEST SPOLSKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, директор цієї фірми PAVLO NESTERKO. Відповідно до інформації, що міститься у прайс-листі директором є ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що дані мережі Інтернет не можуть бути належною підставою та належним доказом для висновку про те, що документи подані позивачем, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості чи про наявні ознаки підробки поданих документів.

Дана обставина жодним чином не обґрунтовує наявність обставин визначених положенням ч. 3 ст. 53 Митного кодексу, отже, не обґрунтовує і підстави коригування митної вартості проведеної митним органом.

Частина 4 статті 57 Митного кодексу України регламентує, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Тобто, кожен учасник консультацій повинен надати наявну у нього знеособлену інформацію про митні оформлення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, чи товарів, які не є ідентичними чи подібними (аналогічними), однак співпадають по опису та коду товару згідно УКТЗЕД. І за результатами таких консультацій та обміну інформацією вже і приймається рішення.

Однак, відповідачем не було надано декларанту відомості про наявну у митного органу інформацію, що нівелює саму процедуру консультацій.

Щодо правомірності визначення митної вартості товару відповідачем за шостим (резервним) методом суд зазначає наступне.

Причиною прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості та застосування шостого (резервного) методу слугувала неможливість застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (стаття 60 МКУ) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (стаття 63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Однак, в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості відповідачем не зазначено, які саме документи, передбачені ст.53 МК України, не подані декларантом; які відомості відсутні у поданих документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також не обґрунтовано причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі додатково поданих декларантом документів.

Апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Відтак, відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме, заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Зазначенні обставини в своїй сукупності вказують на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до норм статей 51-58 МК України, самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Покликання митного органу на не подання декларантом додаткових документів вірно не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки відсутність таких документів жодним чином не впливає на правильність визначення останнім митної вартості товарів, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно, їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними, відтак прийняті митним органом рішення про коригування митної вартості є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтується на достовірних, вичерпних доказах і нормах чинного законодавства, тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 380/2000/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року