Справа № 580/2190/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2190/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призначення пенсії за віком без врахування вже наявного страхового стажу за період з 22.08.2009 по 01.02.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком за період з 22.08.2009 по 01.02.2020;

- стягнути з відповідача компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 22.08.2009 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком. Водночас призначенні пенсії відповідачем не було враховано страховий стаж за період з 01.07.2000 по 31.12.2003, у зв`язку з чим 04.03.2020 він звернувся до відповідача з заявою про зарахування до стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003. Проте, відповідач здійснив перерахунок пенсії з урахуванням вказаного періоду здійснення підприємницької діяльності лише з 01.02.2020, у той час як повинен був здійснити перерахунок його пенсії і за минулі періоди, а саме з 22.08.2009 по 01.02.2020.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим позивачем подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані, зокрема, тим, що на дату його звернення в органи Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії та віком Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним ? ? ?, ? ? ? , ? ? , з 01.01.2004 - ? ? ( ?-5). Проте, як стверджує апелянт, суд першої інстанції не врахував вказаних норм законодавства та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку його пенсії з урахуванням стажу за період здійснення ним підприємницької діяльності з дати призначення пенсії, а саме з 22.08.2009.

За наведених обставин, апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року та на підставі ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Жашківською районною державною адміністрацією Черкаської області виготовлений витяг №01-17/55 від 07.09.2009 з розпорядження представника Президента України №129 від 17.09.1992, згідно з яким позивачу ОСОБА_1 був наданий дозвіл на проведення підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 позивач 09.01.1996 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

07.09.2009 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав: трудову книжку; довідку про трудовий стаж; копію паспорта та ідентифікаційного коду; свідоцтво про навчання; довідки про заробітну плату; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Згідно листа відділу ПОІСМ Управління ПФУ в Жашківському районі від 09.09.2009, направленому заступнику начальника-начальнику відділу з призначення пенсій Управління ПФУ в Жашківському районі, дані за 2000-2009 роки по запиту №180 від 09.09.2009 відділу з призначення пенсії, для отримання довідки форми ОК-5 на ОСОБА_2 відсутні.

З наявного в пенсійній справі позивача розрахунку стажу вбачається, що при призначенні позивачу пенсії до його стажу було враховано: період навчання з 02.01.1969 по 30.12.1969 - 11 місяців 29 днів; період роботи з 15.01.1970 по 21.09.1992 - 22 роки 8 місяців 7 днів; період здійснення підприємницької діяльності з 22.09.1992 по 01.05.1993 - 9 місяців 10 днів; період здійснення підприємницької діяльності з 02.05.1993 по 30.06.2000 - 7 років 1 місяць 29 днів. Період провадження позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 до стажу не був зарахований.

Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 03.10.2018 до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, були внесені зміни, згідно яких для призначення пенсії періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у т.ч. із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно листа Головного управління ДПС у Черкаській області №418/23-00-52-5222 від 04.02.2020 позивач 01.01.2000 по 31.12.2003 перебував на спрощеній системі оподаткування відповідно до указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва".

06.02.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок його пенсії.

З листа відповідача №728-361/Г-02/8-2300/20 від 18.03.2020 вбачається, що відповідно до поданої позивачем заяви від 06.02.2020 та листа №418/23-00-52-5222 від 04.02.2020 було проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням періоду провадження підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Проте, позивач, вважаючи, що він має право на перерахунок пенсії з урахуванням періоду провадження підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 з моменту призначення пенсії, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підстави для зарахування йому до стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 були відсутні. У той же час, судом першої інстанції зазначено, що право на звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням стажу здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 виникло у позивача після набрання чинності 05.10.2018 постановою Кабінету Міністрів України №793 від 03.10.2018.

За наведених обставин та враховуючи, що передумовою для здійснення перерахунку пенсії є подання пенсіонером до органу Пенсійного фонду України заяви для здійснення такого перерахунку, а також те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою лише 06.02.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про наявність у нього права на перерахунок пенсії з 22.08.2009 є необґрунтованими.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу прямої дії ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003. (далі - Закон №1058).

Частиною 1 статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з приписами частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (на яку, зокрема, посилається апелянт в апеляційній скарзі), затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Порядок №22-1).

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, згідно підпункту «б» пункту 7 Порядку №22-1 (в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії 07.09.2009) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, у тому числі за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку органу Пенсійного фонду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що приписами вказаного Порядку (у в редакції від 05.01.2009) не передбачено правової норми на яку посилається апелянт в обґрунтування позовних вимог, а саме про те, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5).

Натомість, як вже було зазначено, відповідно до вимог чинного на час звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії законодавства, здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку органу Пенсійного фонду з 01.07.2000.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, згідно даних персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку органу Пенсійного фонду за 2000-2003 роки дані для отримання довідки форми ОК-5 на позивача відсутні (а.с. 48, а.с 51 зворотній бік).

З довідки форми ОК-5 від 22.03.2019 вбачається, що відомості щодо персональних даних про застраховану особу-позивача щодо сплати страхових внесків за 2000-2003 роки відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, підстави для зарахування йому до стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 були відсутні.

Водночас, в подальшому постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» №793 від 03.10.2018 до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, були внесені зміни, згідно яких для призначення пенсії періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, у т.ч. із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням стажу здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 виникло у позивача після набрання чинності 05.10.2018 постановою Кабінету Міністрів України №793 від 03.10.2018.

Згідно частини 1 статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно частини 4 статті 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що передумовою для здійснення перерахунку пенсії є подання пенсіонером до органу Пенсійного фонду України заяви для здійснення такого перерахунку.

Отже, з огляду на зазначене та враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.02.2020 про перерахунок пенсії після набрання чинності 05.10.2018 постановою Кабінету Міністрів України №793 від 03.10.2018, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача про наявність у нього права на перерахунок пенсії з 22.08.2009 є необґрунтованими, оскільки відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 у відповідності до норм чинного законодавства .

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Ганечко