Справа № 505/2651/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 505/2651/20
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.09.2020р. про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Республіці Молдова, Рибницький район, с.Воронково, строком на три роки, до 14.09.2023р..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.09.2020р. йому заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, до 14.09.2023р., у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Позивач зазначає, що повністю визнає себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та зобов`язується покинути територію України у визначений відповідачем строк, виконавши при цьому обов`язок по сплаті штрафних платежі. Однак, вважає протиправною постановою Подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.09.2020р., якою йому заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, до 14.09.2023р., оскільки зазначена постанова прийнята з порушенням процедури її прийняття.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності та на підставі чинних норм законодавства України, оскільки позивачем дійсно порушено вимоги перетину кордону України, що не заперечується останнім.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 12.09.2020р. о 14:10год. громадянин Республіки Молдові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив спробу незаконного перетину Державного кордону України з України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуск через Державний кордон України, чим порушив вимоги ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», за що був затриманий прикордонним нарядом терміном до трьох діб, для встановлення особи та подальшого складання протоколу за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

14.09.2020р. Подільським прикордонним загоном Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №166974, яким останній притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Також, 14.09.2020р. Подільським прикордонним загоном Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження та зобов`язано останнього покинути територію України до 13.10.2020р..

На підставі вищезазначеного, 14.09.2020р. Подільським прикордонним загоном Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийнято постанову, якою позивачу заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, а саме до 14.09.2023р..

Також, постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області (справа за №505/2535/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400грн..

Позивач не погоджуючись із постановою про заборону йому в`їзду в Україну строком на три роки, до 14.09.2023р., звернувся суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено ЗУ «Про прикордонний контроль» від 5.11.2009р. за №1710-VI (надалі - Закон №1710-VI).

Приписами ч.1-3 ст.2 Закону №1710-VI визначено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Положеннями ч.4 ст.2 Закону №1710-VI встановлено, що прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон.

У відповідності до ч.5 ст.2 Закону №1710-VI, прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За правилами ч.1 ст.6 Закону №1710-VI, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною другою статті 6 Закону №1710-VI визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Згідно з ч.4 ст.6 Закону №1710-VI, прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч.5 ст.6 Закону №1710-VI).

Положення ст.8 Закону №1710-VI визначають умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, за правилами ч.1 цієї статті, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

У відповідності до ч.2 ст.8 Закону №1710-VI, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст.14 цього Закону.

Згідно до п.2.1 р.ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної, служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за №946 від 5.12.2011р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за №1564/20302, підставою для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну є:

а) якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій, особі;

в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі. - пункт пропуску) правила, перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону;

г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску;

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, абр мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі-після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України;

е) якщо іноземець здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них з порушенням встановленого законодавством України порядку або вчинив спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

є) якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну;

ж) в інтересах забезпечення національної безпері України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Положеннями п.2.2 Інструкції №946 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону: щодо осіб, зазначених у ч.2 ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі прийняття рішення про їх примусове повернення; за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

Згідно з п.2.3 Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що оскаржувану постанову про заборону позивачу в`їзду в Україну від 14.09.2020р. прийнято відповідно до пп.«д», п. 2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за №946 від 5.12.2011р., у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 затримано в межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що незаконне перетинання не заперечується та визнається самим позивачем.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову, оскільки у відповідача були наявні законні підстави для прийняття спірної постанови, та він діяв у межах та у відповідності чинних норм законодавства України.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що вказані у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв