Справа № 200/1598/21-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 р. Справа№200/1598/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо невиплати заборгованості і щомісячної пенсії за віком відповідно до заяви та зобов`язання здійснити на загальних підставах нарахування і виплату пенсії за віком без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є пенсіонером за віком. В грудні 2020 звернулася до відповідача із заявою про виплату пенсії у зв`язку зі зміною місця постійного проживання та реєстрацією за адресою в місті Гірник Донецької області. Разом з тим вона відмовилася набувати статус внутрішньо переміщеної особи та просила відповідача взяти її на облік як пенсіонера на загальних підставах, про що надала відповідну заяву.

Однак відповідачем відмовлено у виплаті пенсії, оскільки у позивача відсутня довідка про реєстрацію внутрішньо переміщеною особою. Також відповідачем зазначено, що виплату пенсії буде поновлено після надання відповідної заяви та чинної довідки ВПО у порядку, визначеному Постановою № 365 КМУ від 08.06.2016.

Вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують її конституційні права.

У матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що для поновлення виплати пенсії позивачеві необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України із заявою на поновлення виплати пенсії. До заяви необхідно надати оригінали та копії необхідних документів та діючу довідку, яка підтверджує, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Оскільки безпосередньо позивач до управління після переїзду не надала документи, визначені пунктом 1.1 та 2.1 Порядку №22-1, їй відмовлено в поновленні пенсії на підставі відсутності довідки ВПО.

Відтак, на думку відповідача, на позивача поширюється дія Постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 28.12.2020, її місце реєстрації співпадає із місцем проживання.

Рішенням №4791 позивачу відмовлено в поновленні пенсії у зв`язку із відсутністю довідки ВПО.

Позивачем надано до відповідача заяву від 21.01.2021 про відмову ставати на облік як внутрішньо переміщена особа та клопотання про взяття на облік за місцем реєстрації.

Листом від 25.01.2021 № 38-32/Т-02/8-0572/21 Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу повідомлено, що пенсійна справа знаходиться у них в управлінні, для виплати пенсії необхідно звернутися з відповідною заявою та надати необхідні документи.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії, гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії за рішенням органу Пенсійного фонду передбачені частиною 1 статті 49 Закону 1058-ІV, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009); у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як відмова у наданні довідки внутрішньо переміщеної особи. Відповідач при вчиненні дій та прийнятті рішення про відмову у взятті позивача на облік та виплаті пенсії позивачеві діяв з порушенням ч. 1 ст. 49 Закону 1058-ІV.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п.9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України у вигляді книжечки (зразка 1993 року) - шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 1 або штампа зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Отже, вільний вибір місця проживання є гарантованим Конституцією України правом громадянина.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо минулого місця реєстрації позивача, оскільки вона зареєструвалась за своєю теперішньою адресою у встановленому чинним законодавством порядку.

Суд наголошує, що ЗУ № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено поняття «внутрішньо переміщена особа» та передбачено порядок підтвердження статусу ВПО.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Разом з тим, суд наголошує, що чинне законодавство України не містить чітко визначеного переліку підстав для реалізації права громадянина України на вільний вибір місця проживання.

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що набуття статусу внутрішньо переміщеної особи чи відмова від такого статусу є правом особи, а не обов`язком.

Посилання представника Управління на положення постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" і "Порядок здійснення контролю за їх проведенням", затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365", суд не приймає до уваги з огляду на те, що позивач має постійну реєстрацію на підконтрольній Україні території та подала заяву про виплату пенсії за основним місцем реєстрації.

Отже, зазначені відповідачем підстави не є належними для відмови у здійсненні пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

Відповідно до встановлених у справі обставин суд приходить до висновку, що нездійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу пенсії є безпідставним та протиправним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідач, не здійснюючи виплату пенсії позивачеві, діяв у спосіб, не передбачений законодавством України.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням №4791 відповідача від 05.01.2021 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із відсутністю довідки ВПО.

Аналізуючи зазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, приймаючи до уваги протиправність дій та вищевказаного рішення відповідача щодо відмови у виплаті пенсії позивачеві, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати вказане рішення, оскільки воно не відповідає вимогам, встановленим ст. 49 Закону №1058-VI.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішення щодо відмови у виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , а, отже, саме вони і підлягають визнанню протиправними.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позивачеві відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Частиною 2 ст. 133 КАС України визначено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI, розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2270, 00 гривень.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) пенсії за віком відповідно до її заяви від 28.12.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) № 4791 від 05.01.2021, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) відмовлено у поновленні виплати пенсії.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) на загальних підставах нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до її заяви від 28.12.2020 .

Стягнути з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) , 01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко