Справа № 380/9396/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Справа № 380/9396/20 пров. № А/857/2218/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2020 року (суддя Гулкевич І.З., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у вигляді відмови на звернення в переведенні з одного виду пенсії на іншу від 16.10.2020 №7118-7820/П-02/8-1300/20 (далі Відмова);

зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі Закон №3723-XII), з 12.10.2020 зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано Відмову, якою ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності за нормами Закону №3723-XII. Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2020 та прийняти рішення за наслідками розгляду її від 12.10.2020 з урахуванням висновків суду щодо наявності в позивача права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №3723-XII. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що до стажу державної служби зараховуються лише періоди, під час яких позивачу було присвоєно ранги державного службовця. Періоди ж перебування на посадах, на яких було присвоєно персональні чи спеціальні звання до стажу роботи на посадах державної служби не відносяться. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що при переведенні позивача на пенсію, яку їй було призначено згідно із нормами статті 37 Закону №3723-XII розмір такої пенсії буде таким який вона отримувана до 01.03.2019, тобто до перерахунку її пенсії згідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала. Просила проводити розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, має відповідний стаж на посаді державної служби (понад 10 років), перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, відтак така має право на призначення пенсії згідно статті 37 Закону №3723-XII, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 15.01.2004 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону №1058-IV (а.с.38-39).

З 08.09.2004 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-XII. Розмір пенсійної виплати позивача до 01.03.2019 становив 3166,90 грн (а.с.57-58).

З 01.03.2019 ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності за нормами Закону №1058-IV. Загальний розмір пенсії згідно із становить 3510,54 грн.

Із записів трудової книжки позивача встановлено, що вона з 25.09.1992 працювала в органах державної податкової інспекції на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування державних, сумісних підприємств та громадських організацій; з 12.05.1993 по 01.04.1994 на посаді старшого податкового інспектора у відділі комп`ютеризації, обліку, звітності та аналізу інформації; 11.11.1993 позивачу присвоєно персональне звання «Інспектор податкової служби І рангу» та прийнято присягу державного службовця; з 01.04.1994 по 25.10.1995 на посаді головного державного податкового інспектора відділу обліку та обробки даних; з 25.10.1995 по 12.11.1999 на посаді начальника відділу обліку та аудиту; 10.07.1998 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; 12.11.1999 звільнена з посади начальника відділу обліку та аудиту у порядку переведення в ДПІ у Франківському районі м. Львова; з 15.11.1999 призначена на посаду начальника відділу примусового стягнення податків; з 28.08.2000 по 03.09.2004 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу примусового стягнення податків (а.с.11-13).

12.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця (а.с.20).

Листом від 16.10.2020 №7118-7820/П-02/8-1300/2020 ГУПФ повідомило, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, та встановлено відсутність у позивачки необхідного стажу державної служби, у зв`язку з чим пенсійним органом відмовлено ОСОБА_1 в переході на пенсію по інвалідності відповідно до цього Закону (а.с.16-19).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацу 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За приписами частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-XI визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

З матеріалів справи видно, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача, вона з 25.09.1992 по 03.09.2004 перебувала на державній службі (11 років 11 місяців 9 днів).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII).

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-XII.

Частиною сьомою статті 15 Закону №509-XII визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною четвертою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

З наведеного вбачається, що даною нормою встановлювались умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

«Порядком обчислення стажу державної служби» затвердженим постановою Kабінету Mіністрів України (далі КМУ) від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283) також передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (надалі, також Порядок №283).

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку №283 визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Апеляційний суд зауважує, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Законів №3723-XII, №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Постановою КМУ від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІІ рангу» прирівнюється до 6 рангу державного службовця.

Відтак, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Така позиція суду викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року по справі №21-340а13, а також, у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року №591/6970/16-а.

Оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має відповідний стаж на посаді державної служби (понад 10 років), перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на призначення пенсії згідно статті 37 Закону № 3723-XII, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.

Стосовно доводів апелянта про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктом 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону №889-VIII, і норми, передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, то такі є необґрунтованими, оскільки Закон №3723-XII та Закон №889-VIII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач не зверталася до управління з відповідною заявою про перехід на інший вид пенсії, а відповідь-роз`яснення органу ПФУ, то у цьому контексті апеляційний суд враховує також і висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, відповідно до якого у випадку коли заява очевидно дає змогу оцінити намір заявника (пенсіонера), відмова у її розгляді по суті з огляду на невідповідність встановленій формі вважатиметься надмірним формалізмом, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Зі змісту заяви позивача від 12.10.2020 можна достовірно встановити, що така стосується вимог про перехід з одного виду на інший вид пенсії, і по ній відповідачем не було прийнято належного рішення.

Враховуючи наведені обставини та те, що позивач погодилась із визначеним судом способом захисту свого порушеного права, зокрема шляхом зобов`язання повторно розглянути вказану заяву та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, так як по суті спору суд вірно встановив, що позивач має право на переведенні її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-XII.

Щодо доводів відповідача про те, що розмір пенсії позивача при такому переведені буде меншим, то суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не перешкодою у вчиненні відповідних дій щодо переведення особи на інший вид пенсії за її заявою.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.