Справа № 947/38836/20
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/947/31/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Луняченка В.О.

за участю секретаря Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командиру взводу №2 роти №2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Котковського Олександра Олеговича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 28.12.2020 року звернувся ОСОБА_1 із позовом до командиру взводу №2 роти №2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Котковського Олександра Олеговича про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 22.12.2020 року серії ДП018 № 973162 від 22.12.2020 року та притягнення про до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після виправлення недоліків позивачем ухвалою від 17.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження із залученням в якості співвідповідача по справі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Від представника співвідповідача Департаменту патрульної поліції 10.03.2021 року до суду надійшов відзив на позов із відеоматеріалами стосовно адміністративного правопорушення.

Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні його позову обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.12.2020 року , в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення, так він дійсно , з метою звернення уваги патрульного екіпажу поліції на дії пішоходу яка у стані сп`яніння неадекватно поводила себе на автомобільної дорозі, здійснив зміну напрямку дорожнього руху але розуміючи що в транспортному засобі яким він керував іноді не вмикається світловий покажчик повороту , він продублював намір здійснення повороту праворуч лівою рукою зігнутою в лікті і здійснив зміну напрямку руху лише після того як переконався в безпечності маневру.

У судовому засіданні після надання пояснень позивачем, оголошення позиції відповідача та огляду наданих стороною відповідача відеоматеріалів, судом встановлено наступне:

Як вбачається із наданих стороною відповідача відеоматеріалів, а саме зйомки відео регістратора розташованого на службовім автомобілі патрульної поліції 22.12.2020 року о 17 годин 40 хвилин у м. Одесі, по вул. Ак. Філатова, напроти будинку №33А, під час дорожнього руху автомобіль « Mersedes Benz Sprinter 316» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись у крайній лівій смузі, здійснив перестроювання в крайню праву смугу для руху, безпосередньо перед патрульним автомобілем поліції, без подання сигналу світловим покажчиком.

У подальшому зазначений транспортний засіб було зупинено наздогнавши його екіпажем поліції та лейтенантом поліції Котковським О.О. відносно водія транспортного засобу ОСОБА_1 винесена постанова про адміністративне правопорушення від 22.12.2020 року серії ДП018 № 973162 від 22.12.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн.

Також з відеозаписів здійсненим нагрудними камерами інспекторів поліції оглянутих у судовому засіданні вбачається що безпосередньо після здійснення маневру зміни напрямку руху транспортний засіб « Mersedes Benz Sprinter 316» реєстраційний номер НОМЕР_1 було зупинено співробітниками поліції, однак після недовгої перемови водій почав подальший рух а екіпаж патрульної поліції почав переслідування з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору та за допомогою гучномовця вимагаючи зупинитись, після зупинки інспектор патрульної поліції підбіг до транспортного засобу правопорушника із вимогами негайної зупинки та відмовився на місці продемонструвати будь яки докази правопорушення, але у подальшому після остаточної зупинки транспортного засобу у місці де він не заважав руху інших транспортних засобів інспектором поліції були роз`яснені підстави зупинки та наявність правопорушення, роз`яснені права особі відносно якої розглядається адміністративна справи, надана можливість написати водію власні пояснення та продемонстровані наявні відеозаписи. На місці остаточної зупинки ОСОБА_1 не погоджувався із наявністю в його діях складом правопорушення , пояснюючи спочатку що він надавав сигнал про зміну напрямку руху світловим покажчиком та просив продемонструвати доказі зворотного, потім змінив пояснення розповідаючи що він надавав сигнал за допомогою лівої руки та просив продемонструвати відео з якого вбачається відсутність такого сигналу, потім після огляду відеозапису переслідування з якого вбачається що у подальшому після правопорушення він при здійснені поворотів подавав сигнали світловим покажчиком, ОСОБА_1 пояснив що після того як зрозумів що покажчик у тому випадку не спрацював він здійснив удар рукою по панелі приладів після чого покажчик почав працювати.

Відповідно до ст. 8 Конституції Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення ( далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( далі Конвенція ) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином судом визнається обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.

Правилами дорожнього руху України ( далі ПДД ) визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України ( п.1.1 ).

Відповідно до вимог пп. «а» п. 9.1 ПДД попереджувальними сигналами є: сигнали, що подаються світловими покажчиками або рукою.

Підпунктом «б» пункту 9.2 ПДД водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За змістом вимог ч.2 п. 9.3 ПДД разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Пунктом 9.4 ПДД визначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50100 м у населених пунктах і за 150200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Частиною 2 ст. 222 КУпАП врегульовано, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту; та до їх компетенції відповідно до їх підвідомчості відноситься і ч.2 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинству ( далі КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ч.2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того за ч.3 ст. 258 КУпАП протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Також за приписами ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення, як виняток при вчиненні правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Також позивач мав можливість скористатися пропозицію працівника поліції та ознайомитися з відеозаписом порушення, якщо такий був в наявності, у патрульній машині, а тому зазначене не може бути окремою підставою для скасування постанови.

Згідно з статтею 31 Закону, «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 зазначеного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином при розгляді справ щодо оскарження правомірності дій працівників поліції та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен з`ясувати наступні питання:

Доведеність належними та допустимими доказами наявність у діях особи яки притягнута до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, дотримання під час розгляду адміністративної справи вимог КУпАП у тому числі щодо справедливості розгляду справи надання особі , яка притягується до відповідальності, можливості скористатись своїми правами в повному обсязі.

В даному випадку суд при розгляді даної справи приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Суд приймає як належний та допустимий доказ відеозапис зроблену з камери встановленої на службовому транспорті патрульної поліції, так як під час розгляді адміністративної справи інспектором поліції було повідомлено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності про те, що записи відео регістраторів є одним з доказів підтверджуючих факт наявності адміністративного правопорушення, про наявність відеозапису також зазначено у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд критично відноситься до заяви позивача що реєстратори встановлені на службових транспортних засобів поліції не є сертифікованими, тому що сертифікації підлягають засоби вимірювальної техніки ( фіксуючи порушення швидкості, або здійснюючи записи у автоматичному режимі ) а відео записуючи пристрої лише фіксують події.

Також суд критично ставиться до твердження позивача що у випадку який є предметом розгляду він здійснив попереджувальний сигнал про початок зміни руху у спосіб передбачений правилами дорожнього руху шляхом сигналу про зміну напрямку руху лівою рукою.

При оцінки даного аргументу судом приймається до увагу що 17 годин 40 хвилин 22 грудня є темним часом доби ( що підтверджує також і відеозапис ) ; позивач керував транспортним засобом мікроавтобусом, в якому кабіна водія знаходиться на значної відстані він учасників руху яки їдуть по заду та яки мають бути попереджені про таку зміну руху; даний транспортний засіб має обмежену кількість прозорих частин у задній частині кузову, а тому водію було зрозуміло що будь яки сигнали за допомогою рук у такому випадку не можуть бути зрозумілими для інших учасників яки рухаються позаду або справа. Крім того, як вбачається із оглянутої відеозаписи після зміни напрямку руху, який є предметом розгляду даної справи, у подальшому при продовженні руху водій постійно подавав сигнали зміни руху за допомогою саме світлових покажчиків.

Такий висновок суду ґрунтується в тому числі на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Також суд не приймає в якості доведеності відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення мету зміни руху , яку він вказує, як необхідність звернути увагу працівників поліції на дії іншої особи, так як з відеозапису вбачається що під час зміни руху будь якої небезпеки учасникам дорожнього руху не було а посилання на минулі події ( навіть розділені незначним проміжком часу ) не можуть прийматись як таки що мають суттєве значення для необхідності різкого маневру.

Враховуючи вищенаведене суд вважає що під час розгляду даної справи доведено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення визначеного ч.2 ст. 122 КУпАП , виконання під час розгляду інспектором поліції вимог КУпАП при розгляді адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідність постанови серії ДП018 № 973162 від 22.12.2020 року обставинами справи та вимогам КУпАП, та неспроможність пояснень ОСОБА_1 щодо його дій які свідчать про відсутність взагалі подій адміністративного правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_2 , зазначене місце проживання: АДРЕСА_1 ) до командиру взводу №2 роти №2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Котковського Олександра Олеговича ( місце роботи: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5 ) та Департаменту патрульної поліції ( місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 5 ) про скасування постанови серії ДП018 № 973162 від 22.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 122 КУпАП.

Повний текст рішення було виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду, через Київський районний суд м. Одеси, апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення виготовлено судом 05.04.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.