Справа № 520/1130/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 березня 2021 року № 520/1130/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі- Мурадли А.І.

за участі представників сторін:

позивача - Скульського С.І.

відповідача - Борисова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РемМашРесурс" (вул. Киргизька, буд. 19,м. Харків, 61105, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась Товариство з обмеженою відповідальністю "РемМашРесурс" з адміністративним позовом до Головне управління ДПС у Харківській області , в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення рішення № 2 від 02 листопада 2020 року прийняте Головним Управлінням Державної податкової служби у Харківській області на суму 585790,50 грн. і податкове повідомлення-рішення № 2 від 02 листопада 2020 року, прийняте Головним Управлінням Державної податкової служби у Харківській області на суму780184,00 грн.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, надав до суду відзив на позов в обґрунтування своєї правової позиції, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

ТОВ «Реммашресурс» зареєстровано Харківським міським управлінням юстиції. Свідоцтво про державну реєстрацію від 17.12.2015 року №0068056.

Податковий номер суб`єкта господарювання: 40181642.

Місцезнаходження суб`єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: Україна, 61105, Харківська область, м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19).

Договір оренди від 01.02.2020 року №87а укладений з ТОВ «Видавництво «Металіка» податковий номер 33411231), згідно якого ТОВ «Реммашресурс» приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення 4-го поверху в літ. «А-4-5-7-8», загальною площею 5,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19.

ТОВ «Реммашресурс» є платником податку на додану вартість, відповідно до свідоцтва від 01.04.2016 року №200255445, виданого Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області по день підписання акта перевірки. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ 71.

Взято на податковий облік 17.12.2015 за № 58, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області, Східне Управління.

На підставі направлень від 17.09.2020 № 3328, №3329 виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська,46 м. Харків, 61057, головному державному ревізору - інспектору Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_1 та головному державному ревізору-інспектору Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_2 та наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 15.09.2020 № 3127, виданого на підставі 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, підпунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (далі Кодекс), проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Реммашресурс» з питань правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року (від 18.08.2020 № ), у розмірі 780 184 гривень, яку сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року.

За результатами перевірки складено акт від 30.09.2020 р. № 1414/20-40-07-32-09/40181642 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «РемМашРесурс», яким встановлено порушення ТОВ «РемМашРесурс»: п.п. «а» п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198, та пп. «в» п. 200.4, ст. 200 розділу 5 ПКУ від 02.12.2010 року № 2755-6, із змінами та доповненнями, безпідставно завищено суму податкового кредиту на загальну суму 1170711 грн. у т.ч. у травні 2020 року у сумі 704178 грн. та у липні 2020 року у сумі 466533 грн., що призвело до: завищення від`ємного значення у сумі 780184 у тому числі у липні 2020 року; заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі суми 390527 грн., у тому числі у липні 2020 року.

02 листопада 2020 року Головним Управлінням Державної податкової служби у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 585790 грн. 50 коп. та додатково податковим повідомленням - рішенням № 2 від 02 листопада 2020 року збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 780184 грн.

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень рішень послугувало твердження фахівців ДПС про нереальність господарських операцій ТОВ «Рем МашРесурс» з ТОВ «Вальдмейстер», ТОВ «Паволі» та ТОВ «Лайн Індастрі».

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що 07.05.2020 р. між позивачем та ТОВ «Вальдмейстер» укладено договір поставки 33/05, згідно якого продавець ТОВ Вальдмейстер» зобов`язується передати належний товар у власність покупцеві ТОВ «Рем МашРесурс», а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього Договору.

В підтвердження реальності вказаного договору, позивачем до суду надані наступні документи, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, відомості про вантаж, податкові накладні, платіжні доручення за липень-вересень 2020 року, банківські виписки.

Також, судом встановлено, що 07.07.2020 року між ТОВ «РемМашРесурс» (Покупець) та ТОВ «Паволі» (Продавець) укладено договір поставки №07/07-20, згідно якого Продавець зобов`язується зробити поставки, а Покупець прийняти та оплатити Товар в кількості, номенклатурі та за цінами згідно Спеціфікаціям.

В підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем до суду надані наступні документи, а саме: видаткові накладні за липень 2020 року, товарно-транспорті накладні, відомості про вантаж, податкові накладні, платіжні доручення, банківські виписки.

.В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що 01.07.2020 року між ТОВ «РемМашРесурс» (Покупець) та ТОВ «Лайн Індастрі» (Продавець) укладено договір купівлі продажу №56, згідно якого Продавець зобов`язується зробити поставки, а Покупець прийняти та оплатити Товар в кількості, номенклатурі та за цінами згідно Спеціфікаціям.

В підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем до суду надані наступні документи, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, відомості про вантаж, податкові накладні, платіжні доручення, виписки банку.

Дослідивши надані матеріали справи, а саме: первинні документи до кожного договору, суд дійшов висновку, що усі документи первинної бухгалтерії у сукупності свідчать про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування позивачем відповідного податкового обліку .

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, ні ким не оскаржені та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених договорів свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Також, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Суд вказує, що податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в первинних документах підприємства неповні, недостовірні та (або) суперечливі. В акті перевірки не зафіксовано факт наявності в видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та інших документах, отриманих від постачальників будь-яких недоліків або порушення порядку їх видачі, що свідчить про їх належність як первинного документу.

Товарність операцій податковим органом не заперечується. Сплата ТОВ «РемМашРесурс» податку на додану вартість та понесені під час здійснення операцій витрати, під сумнів податковим органом не ставиться.

Також, фахівцями ДПС не встановлено, що товари у вказаних контрагентів придбавалися підприємством для використання в цілях інших, ніж з метою використання в господарській діяльності, не встановлено здійснення збиткових операцій.

Єдиною підставою для висновку про порушення ТОВ «РемМашРесурс» вимог податкового законодавства при укладанні та виконанні угод з вказаними підприємствами слугувала податкова інформація.

Судом встановлено, що вказана податкова інформація наведена не у передбаченій Податковим кодексом України формі актів перевірок чи довідок про проведення зустрічних звірок, а у вигляді витягів з різноманітних баз даних ДПС, без наявності посилань на первинні документи платників податків та будь яких доказів наведених в акті перевірки тверджень.

Суд зазначає, що електроні бази даних органів ДПС, зокрема реєстраційна інформація про платників податків або система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту з ПДВ в розрізі контрагентів, формуються на підставі поданої платниками податків до податкового органу податкової звітності, яка сама по собі не може бути беззаперечним доказом відсутності на том чи іншому підприємстві основних фондів, та інших виробничих активів, оскільки підтвердженням наявності або відсутності у підприємства основних фондів /власних, орендованих/ та інших виробничих активів є не документи податкового обліку, а відповідні документи бухгалтерського обліку.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Суд вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

При цьому Податковий кодекс України не встановлює обов`язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов`язання продавця.

Крім того у відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень рішень.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РемМашРесурс" (вул. Киргизька, буд. 19,м. Харків,61105, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення рішення № 2 та №2 від 02 листопада 2020 року прийняті Головним Управлінням Державної податкової служби у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РемМашРесурс" (вул. Киргизька, буд. 19,м. Харків,61105, ) сплачений судовий збір в сумі 11703 (одинадцять тисяч сімсот три) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення в повному обсязі виготовлена 02 квітня 2021 року.

Суддя Зінченко А.В.