Справа № 243/11735/20
Суддя: Гончарова А. О.
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гончарової А.О.

за участю:

секретаря судового засідання Поддубської О.С.,

представника відповідача Остапович І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зазначена постанова мотивована тим, що 26 вересня 2020 року старший інспектор прикордонної служби, групи АЮД ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом Волківським О.Ю. винесено постанову № 000786 про накладення штрафу у розмірі 1700 гривень на позивача, за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за те, що 25 вересня 2020 року о 14 год. 00 хв. під час прикордонного контролю виявилось, що ОСОБА_1 перетнув Державний кордон України з тимчасово окупованої території до РФ через тимчасово недіючий пункт пропуску через Державний кордон України «Маринівка».

Старшим інспектором прикордонного загону, групи АЮД ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 під час притягнення до адміністративної відповідальності допущені порушення норм діючого законодавства, а саме: належних доказів стосовно цього факту порушення позивачу надано не було; вказаною повноважною особою права і обов`язки не роз`яснювались; протокол не оголошувався; не запропоновано скористатись правом на юридичну допомогу; посадовою особою не вивчались всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, - а отже, не враховано, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, тому оскаржувана постанова містить недостовірну інформацію в частині адреси фактичного проживання. Вказане свідчить про формальний підхід посадової особи до серйозних функцій порушення ґрунтується на припущеннях.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач 26 вересня 2020 року порушив правила перетинання Державного кордону України та зазначено, що вчинене ним правопорушення кваліфікується за ст. 204-2 КУпАП, але не вказано даних щодо доказів порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що свідчить про непідтвердженість кваліфікації та недоведеність його дій, як правопорушника. Тому, вважає себе не винним, постанову про накладення адміністративного стягнення № 000786 від 26 вересня 2020 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте у позовній заяві містить зазначення позивач про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача - Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса, Остапович І.С. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просив відмовити у їх задоволенні.

Крім того, на адресу суду від Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними і тому задоволенню не підлягаю, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Так, позивачем порушено вимоги п. 3 ст. 288 КУпАП, а саме скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьої діб надсилається разом зі справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Статтею 6 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб. Переміщення товарів з таких території здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного Суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, в якому визначено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти, відповідно до вимог цього Порядку.

26 вересня 2020 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували визначені КПВВ, про що наявні інформація в мережі Інтернет, а 25 вересня 2020 року окупаційною владою ТОТ України здійснювався пропуск громадян через КПВВ «Новотроїцьке» та «Станиця Луганська» з 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., про роботу яких і кількість осіб, які здійснили виїзд у вказаних КПВВ постійно інформують в інтернет-виданнях та на сторінках у соціальних мережах та на сторінках у соціальних мережах, у зв`язку з чим позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з ТОТ України.

Позивач під час перетину державного кордону України з території РФ в ППр «Мілове» пояснив, що 26 вересня 2020 року здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово не працюючий пункт пропуску через Державний кордон України «Маринівка», чим порушив Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815. При дачі пояснень позивач не виказував будь-яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надав будь-яких документів, які могли звільнити його від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи про адміністративні правопорушення наявні пояснення позивача, написані ним власноруч, в яких він підтвердив дані викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення, зокрема зазначив, що про порядок виїзду з ТОТ України знає, під час виїзду з ТОТ України до РФ заходи оформлення виїзду з ТОТ до РФ представниками Державної прикордонної служби України не здійснювались, намагання здійснити виїзд з ТОТ України встановленим порядком не підтвердив, скоєне правопорушення та накладене на нього стягнення не оспорював.

Крім того, в матеріалах справи наявний рапорт прикордонного наряду «Перевірка документів» в ППр «Мілове» в якому зазначено, що під час прикордонного контролю за допомогою підсистеми «Ризик» та опитування було встановлено, що позивач порушив порядок виїзду з тимчасового окупованої території України, а також наявні заява та пам`ятка позивача про доведення до нього права на отримання безоплатної правової допомоги та положення ст. 63 Конституції України.

Просить, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Є. Пікуса, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Представник відповідача Державної прикордонної служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення № 000786 від 26.09.2020 року, 26.09.2020 року о 21 год. 50 хв. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 26.09.2020 року о 14 год. 00 хв. перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України «Маринівка», чим порушив вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.07.2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», відповідальності за що передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Однак, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту. Так, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.07.2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій».
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 ПКМУ № 815 від 17.07.2019 року встановлено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку. Режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через режимні зони контрольних пунктів в`їзду-виїзду здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Допустимість доказів. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних, достовірних, допустимих доказів скоєння позивачем правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом скасування спірної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотриманню порядку складання цієї постанови, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і на спростування адміністративного позову.

При цьому постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, зокрема показання свідків тощо, на підставі яких особа, що ухвалила постанову, зробила висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В розумінні ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданої копії постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , в основу даного рішення покладені пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Наведені пояснення, хоча і є доказом у справі про адміністративне правопорушення, проте притягнення такої особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватись лише на даних поясненнях й повинні бути підтверджені іншими доказами, зібраними під час оформлення матеріалів щодо вчинення особою адміністративного правопорушення.

Як вбачається з наведеного вище та наданої копії постанови, у даній справі інші докази, окрім пояснень самого ОСОБА_1 , відсутні.

Відсутність вичерпних доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення з якими складена постанова, а також те, що відповідачі не довели належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення серії № 000786 від 26.09.2020 року, винесену відносно ОСОБА_1 , необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 19, 20, 72, 77, 286 КАС України, ст.ст. 9, 122, 245, 251, 280, 283 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 00786 від 26.09.2020 року, винесену старшим інспектором прикордонної служби, групи АЮД ВПС «Мілове» ім. В. Банних Луганського прикордонного загоду лейтенантом ОСОБА_2 , якою на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня складення в повному обсязі до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02 квітня 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області А.О. Гончарова