Справа № 200/502/21-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 р. Справа№200/502/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: м.Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 48а) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та коефіцієнту підвищення посадового окладу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 29.04.2020 року по 21.07.2020 року у розмірі 74505,20 грн., стягнення коефіцієнту підвищення посадового окладу посади, яку обіймала позивач на загальну суму 5686,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області позивача було звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 28 грудня 2019 року. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №200/148/20-а, зокрема, зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області в особі ліквідаційної комісії (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку. Зазначає, що фактично вихідна допомога при звільненні виплачена їй 21.07.2020 та вказану дату слід вважати датою проведення повного розрахунку при звільненні. Зазначає, що її середньоденний заробіток становить 1354 грн. 64 коп. В період з 29.04.2020 по 21.07.2020 було 55 робочих днів. Підсумувавши наведене, сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні становить 74505,20 грн. На момент звільнення позивач обіймала посаду головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що належала до 7 (сьомої) групи оплати праці, у зв`язку із чим посадовий оклад на кінець 2019 року становив 5110 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 року №16 посаду, яку позивач обіймала, віднесено до підкатегорії В1 посад державної служби та визначено посадовий оклад у розмірі 5500 грн. Враховуючи той факт, що в період, протягом якого з позивачем проведений повний розрахунок, відбулась зміна посадового окладу, для розрахунку компенсаційних виплат слід враховувати посадовий оклад, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 року №16, а отже коефіцієнт підвищення посадового окладу становить 1,07632. Загальна сума у грошовому еквіваленті складає 5686,24 грн.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі №200/458/20-а позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійної спілки «Юстиція Донеччини» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 29.12.2019 і до моменту поновлення на публічній службі задоволено повністю. Відповідно до рішення суду наказ про звільнення ОСОБА_1 скасований, позивач поновлена на посаді з 27.04.2020 та перебувала у трудових правовідносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області по 29.07.2020 (наказ про звільнення від 29.07.2020 №84/1). У зв`язку з поновленням позивача на посаді, з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь позивача за період з дня звільнення до 27 квітня 2020 року (день винесення рішення суду) в розмірі 108371 грн. 20 коп. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Також відповідач зазначає, що у зв`язку з виявленими розбіжностями в нарахуванні відпускних у 2019 році та, як наслідок, компенсації за невикористану відпустку, 29 квітня 2020 року позивачу доплачені відпускні та компенсація за невикористані відпустки у сумі 9391 грн. 68 коп. Оскільки період зазначений позивачем як час затримки розрахунку при звільненні з 29.04.2020 по 21.07.2020 є періодом її перебування у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, правові підстави для стягнення середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача відсутні.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, де зазначено, що право на виплату компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло лише після сплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, а саме 21.07.2020. Зазначає, що ототожнення поновлення на посаді із відсутністю факту звільнення, є правовим деструктивом, оскільки не знаходить свого відображення у жодних нормах права, чи правових позиціях, які є обов`язковими для виконання на території нашої держави. Юридичний факт звільнення 29 грудня 2019 року підтверджується багатьма конкретними обставинами, з якими норма право пов`язує виникнення визначених юридичних наслідків, в тому числі і необхідність проведення повного розрахунку у день звільнення, що визначено у статті 47 Кодексу законів про працю України. У спростування наведених у відзиві аргументів варто зазначити, що виплата сум компенсації за невикористані відпустки відбулась 29 квітня 2020 року, а рішення суду по справі №200/458/20-а винесено 27 квітня 2020 року, у зв`язку із чим порушення щодо несвоєчасного розрахунку є більш тривалим за часом. Зазначає, що Кодекс не містить положень, які регулюють тривалість порушень та не розрізняє їх з метою поглинання більш тривалим, менш тривалого. Відповідальність, визначена у статтях 117 та 235 Кодексу законів про працю України, визначена у твердому розмірі по відношенню до заробітної плати і не містить деференту, який передбачає мінімальний та максимальний розмір відповідальності на відміну від кримінального процесу, який містить в собі принцип диференціації при призначенні покарання, та навіть у такому процесі можуть застосовуватись не тільки одне основне, а і декілька додаткових покарань.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких представником відповідача вказано, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, про що вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 справа №910/4518/16. Вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, оскільки відсутня необхідна складова для стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні - факт звільнення.

Ухвалою суду від 03.02.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 27 листопада 2019 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року №3882/1 звільнено позивача, головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управлінця персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з займаної посади 28 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби. Виплачено позивачу компенсацію за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 7 вересня 2017 по 6 вересня 2018 року у кількості 12 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 7 вересня 2018 року по 6 вересня 2019 року у кількості 07 календарних днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 7 вересня 2019 року по 28 грудня 2019 року у кількості 10 календарних днів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі №200/458/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа на стороні позивача - Професійна спілка "Юстиція Донеччини", про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнені у поновному обсязі.

Зазначеним рішенням суду визнаний протиправним та скасований наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.12.2019 №3882/1 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлена ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29.12.2019; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 108371,20 грн., з утриманням податків та інших обов`язкових платежів; допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 04.05.2020 №47/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » на підставі вищезазначеного рішення суду скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.12.2019 №3882/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29.12.2019 з посадовим окладом, згідно з штатним розписом, виплачено ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року у справі №200/148/20-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправної щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, зобов`язання здійснити виплату вихідної допомоги відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №200/148/20-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі №200/148/20-а задоволено. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі №200/148/20-а скасовано. Позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправної щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, зобов`язання здійснити виплату вихідної допомоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку. Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

24.06.2020 позивачем направлено до Міністерства юстиції України скаргу на дії ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо невиконання рішення суду по справі №200/148/20-а.

22.07.2020 Міністерством юстиції України надано відповідь позивачу, згідно якої ліквідаційною комісією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вжити заходів для виділення додаткових коштів для забезпечення виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньої місячної заробітної плати. Кошти у сумі 23445,52 грн. 21.07.2020 перераховано на картковий рахунок.

Згідно зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки ОСОБА_1 21.07.2020 перераховано вихідну допомогу за рішенням суду в розмірі 23445,52 грн.

Суд зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо дня виплати позивачу суми вихідної допомоги за рішенням суду, а саме 21.07.2020.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, вбачається, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Судом встановлено, що виплата вихідної допомоги на користь позивача відбулася на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №200/148/20-а.

При цьому ст.117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Зазначена правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з ч.2 ст.8 КАС України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Отже, слід дійти висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч.1 ст.117 КЗпП України є безпідставним.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справі №810/1543/17 (постанова К/9901/15731/18 від 27 червня 2018 року).

За таких обставин, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №200/148/20-а в розумінні ч.1 ст.117 КЗпП України є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2019 у справі №0940/1532/18.

Крім того, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, коефіцієнт підвищення посадового окладу за період з 29.04.2020 по 21.07.2020 за період перебування у трудових відносинах з відповідачем.

Після поновлення позивача на посаді підстава для застосування ст.117 КЗпП України відпала, оскільки наказ від 24.12.2019 №3882/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » був скасований рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 по справі №200/458/20-а, яке було виконане відповідачем шляхом видання наказу від 04.05.2020 №47/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 »

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 29.04.2020 року по 21.07.2020 року у розмірі 74505,20 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення коефіцієнту підвищення посадового окладу посади, яку обіймала позивач на загальну суму 5686,24 грн., є похідними, адміністративний позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд, за правилами встановленими ст.90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи приписи ст.139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають компенсації на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, 84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я. Мудрого, 39/3) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, коефіцієнту підвищення посадового окладу відмовити.

Повне судове рішення складено 05.04.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька