Справа № 280/1203/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1203/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. (суддя Новікової І.В.) в адміністративній справі № 280/1203/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову №ЗП/4180/563/АВ/П/ТД-ФС від 23.01.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що інспекційне відвідування проведено відповідачем із порушенням встановленого порядку та за відсутності підставі для його проведення. Складений за результатами інспекційного відвідування Акт перевірки не відповідає встановленим чинним законодавством України вимогам до Акту інспекційного відвідування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вказує, що до фізичної особи-підприємця норми законодавства щодо пом`якшення відповідальності не застосовуються. Притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю має здійснюватися відповідно до редакції частини 2 статті 265 КЗпП України, яка діяла на день виявлення порушення (підписання акта інспекційного відвідування). Вказана стаття поширює на фізичних осіб-підприємців правовий режим, аналогічний до режиму юридичних осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність. Така ж позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.12.2018 у справі №810/1726/16. Цивільно-правові договори мають ознаки трудових відносин, оскільки працівники забезпечувалися знаряддями праці, автотранспортом, ознайомлені з інструкціями з охорони праці. Дії щодо перевезення вантажів мали не разовий, а постійний характер праці, тобто такі дії можна кваліфікувати як процес праці.

Позивач надіслав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноважених представників не направили.

У поданому до суду клопотанні скаржник просить розглядати справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2019 ГУ Держпраці у Запорізькій області, на підставі інформації отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.08.2019 №12508-08 та 30.07.2019 №11261-08 про роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів та про фізичних осіб, що виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами у одного роботодавця більше року, видано наказ №2134 Про проведення заходу державного нагляду (контролю), яким наказано забезпечено провести інспекційні відвідування осіб зазначених у повідомленні, зокрема і позивача. У період з 03.12.2019 по 10.12.2019 інспектором праці проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт від 10.12.2019 №ЗП4180/563/АВ. Відповідно до висновків Акту інспекційного відвідування від 10.12.2019 №ЗП4180/563/АВ встановлено порушення позивачем приписів частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме відповідач дійшов висновку, що позивач використовує найману працю осіб, без офіційного працевлаштування, а саме 7 осіб було допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 23.01.2020 ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП4180/563/АВ/П/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 876330,00 грн., за допущення до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Позивач, не погодившись з постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідач діяв необґрунтовано та без урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, оскільки після внесених змін до законодавства застосовані до позивача штрафні санкції у розмірі 876330,00 грн. не можуть бути визнанні обґрунтованим заходом відповідальності та є надмірними; характер взаємовідносин між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відповідають вимогам встановленим до цивільно-правового договору, ознаки, які притаманні трудовим відносинам судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 127/21595/16-ц.

Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає загальне поняття цивільно-правового договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 р. у справі №821/851/17 дійшов висновку, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі; відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулювано - чинним законодавством України.

На відміну від цивільно-правового договору, трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Як встановлено судом першої інстанції, між ФОП ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 укладалися Договори підряду на надання послуг, відповідно до яких Виконавці (зазначені громадяни) на свій ризик прийняли на себе зобов`язання здійснити наступні види робіт: послуги з перевезення вантажу (маршрут до 50 км.) та послуги з перевезення вантажу (маршрут більш 50 км.). Відповідно до пункту 1.2 Договорів, зобов`язання Виконавця за даною угодою вважаються виконаними після прийняття Замовником виконаних робіт і підписання Сторонами Акту виконаних робіт. Згідно пункту 2.1 Договорів, винагорода за надані послуги, вказані в п.1.1 нараховується за фактично виконаний об`єм послуг. Також, до матеріалів адміністративної справи надано акти надання послуг, за якими відбувалась прийняття-здача виконаних робіт.

Зазначені договори у встановленому порядку недійсними не визнані.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для висновків відповідача щодо допуску зазначених осіб до роботи без оформлення трудового договору та застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 р. в адміністративній справі № 280/1203/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 березня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий