Справа № 160/13864/20
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,
перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року
по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича
про визнання протиправною та скасування постанови, -
28 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про визнання протиправною та скасування постанови задоволений.

Не погодившись рішення суду першої інстанції, 29 грудня 2020 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті та відомостей інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 329/, апеляційна скарга Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. відправлена 23 грудня 2020 року) відповідач Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, що полягають в наступному.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу було подано з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, тобто, після закінчення процесуальних строків апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.

Ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року апеляційна скарга Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року залишена без руху, у зв`язку з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, тобто, після закінчення процесуальних строків апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та скаржнику Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. надано строк на їх виправлення протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: скаржнику Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. пропонувалось протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року з наданням відповідних доказів.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, копія ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху отримана скаржником Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. 24 лютого 2021 року, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах адміністративної справи, яке надійшло на адресу суду апеляційної інстанції 02 березня 2021 року.

Отже, останнім днем усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно, є 09 березня 2021 року включно (день, який був першим робочим днем після 06 березня 2021 року - останнього дня для усунення недоліків апеляційної скарги, який припав на вихідний день).

23 лютого 2021 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті та відомостей інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 612/, заява Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. відправлена 17 лютого 2021 року) від скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.

В обґрунтування зазначеного клопотання про поновлення Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, скаржник Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. повторно зазначає, що копію оскаржуваного рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року отримав 14 грудня 2020 року. Повторно стверджує, що апеляційна скарга була подана на десятий день після отримання копії рішення. Також, скаржник посилається на Рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2000 року у справі «Беллет про Франції» («Bellet v. France»), яке констатує, в тому числі, що рівність доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права; Також, скаржник посилається Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан про Туреччини», Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Пономарьов про України», Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін про України», які констатують, в тому числі, що розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейським Судом з прав людини сформовано правову позицію, відповідно до якої встановлення обмеження доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи; на Рішення Європейського Суду з прав людини від 17.01.2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», яке констатує, в тому числі, що право на суд та право на доступ до правосуддя не є абсолютним, права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав; на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Скордіно проти Італії», на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ятрідіс проти Греції», які констатують, в тому числі, що розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливими баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вивозі законності і не було свавільним. З огляду на викладені обставини, які не залежать від волевиявлення скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., повторно просить суд апеляційної інстанції поновити Приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.

Розглянувши повторне клопотання скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, а також вивчивши наведені у ньому доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення через їх безпідставність та необґрунтованість, з огляду на наступні обставини.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що 30 листопада 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом в порядку письмового провадження винесено рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 30 листопада 2020 року.

Суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., що апеляційна скарга подана в десятиденний строк з дня отримання копії рішення суду, як передбачено нормами статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Повторно звертаємо увагу на тому, що, приписами частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем чітко визначено строки для подачі апеляційної скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Частина 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на яку посилається скаржник Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не може братися судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вона регламентує загальні строки оскарження судових рішень та не розповсюджується конкретно на справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Законодавець відокремив дану категорію справ, а саме: справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, приватного виконання, від загальних, чітко зазначивши особливості даного провадження, що стосується, в тому числі, і строків оскарження судових рішень, зокрема, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суд апеляційної інстанції не може брати до уваги посилання скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. на частину 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, з приводу того, що рішення суду ним оскаржено протягом десятиденного строку з дня отримання копії відповідного рішення, суду, оскільки строки оскарження судових рішень у справах даної категорії є спеціальними та, відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, складають виключно днів з дня його проголошення.

З огляду на вказане, відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, останнім днем строку подання апеляційної скарги було 10 грудня 2020 року включно.

В той же час, апеляційна скарга скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року до суду першої інстанції подана 30 листопада 2020 року до суду першої інстанції подана 23 грудня 2020 року, про що свідчать поштовий штемпель на конверті та відомості інтернет-порталу Укрпошти, який забезпечує відстеження поштових відправлень за штрихкодовими ідентифікаторами /відправлення № 329/, тобто з тринадцяти денним пропуском строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок та строки апеляційного оскарження судових рішень у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, приватного виконання.

Вказаною статтею визначено події, з настаннням яких починається перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Вирішуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання вимог вказаної норми процесуального права є обов`язком для всіх учасників адміністративного процесу.

Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Верховний Суд постановою від 03 квітня 2018 року у справі №804/7050/16 (адміністративне провадження №К/9901/41446/18) висловив наступну правову позицію:

Відповідно до статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, поновлення відповідачу пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право позивача.

Забезпечення сталості та єдності судової практики, відповідно до статті 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», покладено на Верховний Суд, що є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції України, який серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Варто уваги, що частини 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» регламентовано, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також зазначені висновки враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Дані норми кореспондуються з приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З аналізу викладених норм вбачається, що законодавець закріпивши положення про необхідність врахування судами позицій Верховного Суду, а також прибравши можливість відступу від таких позицій, намагався мінімізувати дискрецію судів першої та апеляційної інстанцій по окремих правових колізіях та формування єдиної правової позиції для правозастосування.

Тому враховуючи викладене, суд під час ухвалення рішення застосовує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанції.

Слід повторно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України», заява №23436/03).

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Кодексом адміністративного судочинства України дотримання скаржником процесуального строку подачі апеляційної скарги визначено обов`язковою умовою при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження. Поновлення судом пропущеного процесуального строку можливо лише за наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення передбачених Кодексом адміністративного судочинства дій.

Наголошуємо на тому, що відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані лише протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повторно зазначаємо, що суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи скаржника Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. з приводу того, що «…апеляційна скарга подана в 10-тиденний строк з дня отримання спірного судового рішення…», оскільки, чинним законодавством України чітко визначено строки оскарження судових рішень у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, приватного виконання, зокрема, десять днів з дня його проголошення, у зв`язку з чим вважаємо, що скаржник мав право/обов`язок подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Враховуючи те, що встановлений процесуальний строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року закінчився, для обґрунтування поважності пропуску процесуального строку апеляційного оскарження, скаржнику слід було надати докази регулярного та послідовного вчинення активних дій з метою подання апеляційної скарги в межах строку встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що посилання скаржника на окремі фрагменти рішення Європейського суду з прав людини у даному спорі є необґрунтованими, оскільки правові позиції вказаних рішень покликані захищати інтереси особи та забезпечити їй належний захист від протиправних дій чи бездіяльності з боку держави та державних органів, уповноважених на виконання її функцій. При цьому державний орган та держава в цілому не вправі використовувати юридичні механізми захисту прав, визначені Конвенцією та правовими позиціями Європейського суду з прав людини для задоволення власних інтересів, оскільки це прямо суперечить меті та завданню самої Конвенції та може призвести до зловживання домінуючим становищем, як суб`єкта владних повноважень, у адміністративних правовідносинах. Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 13.04.2020 року у справі 280/637/19.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що оскаржуване скаржником рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року на момент подачі апеляційної скарги набрала законної сили, у зв`язку з чим скаржник Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. мав навести чіткі та обґрунтовані поважні причини пропуску ними процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, які б виправдовували втручання у принцип res judicata (принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами).

Інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження даного судового рішення скаржником повторно не зазначено.

При цьому, повторно наголошуємо на тому, що жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом процесуальний строк, скаржником Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, скаржником Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. не виконано вимоги ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Враховуючи наявність вказаних недоліків апеляційної скарги, зокрема, що апеляційна скарга Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. подана поза межами процесуального строку, встановленого законом для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, приватного виконання, тобто з тринадцяти денним пропуском строку на апеляційне оскарження даного судового рішення, а клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції ставилося із зазначенням підстав, визнаних судом апеляційної інстанції неповажними через відсутність жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом процесуальний строк, дана адміністративна справа не може бути розглянута Третім апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у даній адміністративній справі подана до суду з порушенням вимог частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження має бути відмовлено.

Керуючись статтями 299, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними наведені скаржником Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай