Справа № 280/5512/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 лютого 2021 року Справа № 280/5512/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: Бабкова Д.Ю.

представника відповідача 2: Жовтоножко Д.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства «ТУР АГРО»

до відповідача 1 Головного управління ДФС у Запорізькій області

відповідача 2 Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ТУР АГРО» (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому позивач з урахуванням збільшення позовних вимог просить суд скасувати податкові повідомлення рішення від 12.08.2019 № на загальну суму 876 945 грн. та від 12.08.2019 № на загальну суму 289107,50 грн. та від 16.01.2020 № .

В обґрунтування позову зазначили, що 10.07.2019 відповідачем № 422/08-01-14-16/32876138 складено акт перевірки «Про результати планової виїзної перевірки приватного підприємства за період діяльності з 01.04.2016 по 31.03.2019 з метою перевірки питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з 01.01.2011 по 31.03.2019 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким встановлені порушення п.44.1 ст.44 , п.185.1 ст.185 , п.187.1 ст.187 , п.188.1 ст.188, пп.«г» п.198.5 , ст.198 ПК України занижено податок на додану вартість на суму 701556 грн.; п. 119.2 ст.119, п. 171.2 ст. 171 , п. 176.2 «б» ст.176 ПК України (недостовірні відомості;п.201.1, ст.201 ПК України на загальну суму 578215 грн. За цими висновками відповідачем винесено ППР від 12.08.2019 № по ПДВ на загальну суму 876 945 грн. та від 12.08.2019 № по ПДВ на загальну суму 289107,50 грн. та від 16.01.2020 № на загальну суму 289170, 50 грн. Зазначають, що висновки акту перевірки є необ`єктивними та зробленими без урахування всіх визначальних факторів, оскільки перевіряючими безпідставно не надано належної оцінки первинним документам, що підтверджують реальність господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Вважають, що твердження перевіряючих є оціночними судженнями, які, в свою чергу, не містять фактичних даних і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Зазначають, що товарами, які списувалися з обліку позивачем, є зернові, олійні культури та продукти їх переробок. Крім цього, вказані товари в силу своїх фізичних характеристик мають властивість змінювати кількісні та якісні параметри в процесі їх транспортування, зберігання, обробки, тобто піддаються природньому убутку. Вважають висновки інспекторів про відсутність в діяльності позивача ознак господарської діяльності та про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок не включення до складу зобов`язань сум податку на додану вартість від завищення витрат посівного матеріалу є безпідставними. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 18.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.12.2019.

02.12.2019 представник відповідача 1 надав відзив на позовну заяву, у якому заначив що в ході проведення перевірки позивача було встановлено порушення, а саме, списання у 2016р., 2017р., 2018р. продукції рослинництва у кількості 750 510 кг. Відповідно до аналізу відомостей руху продукції рослинництва по складу та актами на списання встановлено розбіжності між задекларованими даними первинного обліку. Зазначають, що внаслідок «дефектності» заповнення актів на сортування та сушку продукції рослинництва не можливо встановити «Отримувача», «Відправника», показники вологості до та після сушіння, відсутність реквізитів матеріально відповідальних осіб (агроному, завідувача током, завідувача складом, керівника підприємства, головного бухгалтера), відсутності матеріально-технічної бази ПП «ТУР АГРО» для виконання господарських робіт з доробки зерна, відсутності фінансово-господарських взаємовідносин з суб`єктами господарювання, які надавали послуги з доробки, невідповідності даних відомостей руху продукції рослинництва по складу, актів списання, а отже не підтверджується списання культур як «мертві відходи». Крім того, встановлено порушення списання у 2018 році посівів озимого ріпаку, про що складено відповідні акти обстеження посівів від 10.04.2018. Згідно розрахунку собівартості по загиблим посівам сума податкового кредиту, у складі придбаних товарів /послуг які використані для вирощування посівів озимого ріпаку становила 22953,75 грн. Крім насіння, відповідно актів списання 2018 року, підприємство використало дизельне паливо, добрива. Вважають, що витрати, які понесені на виробництво «загиблих» культур, не призвели до отримання доходу, тому не вважаються пов`язаними із господарською діяльністю. Незалежно від того, чи отримана компенсація за знищений (загиблий) врожай, суб`єкт спеціального режиму оподаткування повинен здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів та при придбанні яких було сформовано податковий кредит. Крім того, встановлено розбіжність між фактичним обсягом вирощеного зерна та його оприбуткування в бухгалтерському обліку на 143300кг., в т.ч. 45000кг. ячменю та 98300кг. гороху. Просили у задоволенні позову відмовити.

16.12.2019 протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 15.01.2020

15.01.2020 ухвалою суду від 30.01.2020 клопотання представників сторін задоволено. Зупинено провадження у справі до 19.02.2020.

19.02.2020 провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 19.02.2020 клопотання представника позивача задоволено частково. Залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління ДПС у Запорізькій області. Клопотання представників сторін задоволено. Зупинено провадження у справі до 16.04.2020.

04.03.2020 представник відповідача 2 надав відзив на позовну заяву, аналогічний відзиву представника відповідача 1. Просили у задоволенні позову відмовити.

06.04.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

16.04.2020 провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.04.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено. Відкладено підготовче засідання в адміністративній справі №280/5512/19 на 12 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 12.05.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Відкладено підготовче засідання в адміністративній справі №280/5512/19 на 18.06.2020.

Ухвалою суду від 12.05.2020 виправлено описку в ухвалі від 12.05.2020.

18.06.2020 ухвалою суду клопотання представників сторін задоволено. Зупинено провадження у справі до 26.08.2020.

26.08.2020 ухвалою суду клопотання представників сторін задоволено. Зупинено провадження у справі до 22.09.2020.

22.09.2020 ухвалою суду клопотання представників сторін задоволено. Зупинено провадження у справі до 15.10.2020.

15.10.2020 провадження по справі поновлено.

15.10.2020 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 05.11.2020

Ухвалою суду від 28.10.2020 клопотання представника позивача - Приватного підприємства ТУР АГРО про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено..

05.11.2020 протокольною ухвалою закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті , наступне судове засідання відбудеться 09.12.2020.

09.12.2020 ухвалою суду провадження по справі зупинено до 18.01.2021.

18.01.2021 ухвалою суду продовжено процесуальний строк визначений ухвалою суду від 09.12.2020 до 17.02.2021 провадження по справі зупинено до 17.02.2021.

У судовому засіданні 17.02.2021, на підставі ст.243 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: звукозаписуючого пристрою "Акорд".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши представників сторін та розглянувши матеріали, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, на підставі направлень, №1290 від 10.06.2019, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 пункту 77.4 статті 77 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на II квартал 2019 року, було проведено планову виїзну документальну перевірку приватного підприємства «ТУР АГРО», код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2016 по 31.03.2019 та з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2019.

За результатами податкової перевірки складено Акт №422/08-01-14-16/65/32876138 від 10.07.2019, в якому встановлені наступні порушення:

-пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. «г» 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 701556 в тому числі за липень 2016р. на суму 10530грн., за листопад 2016р. на суму 112811грн., за листо 2017р. на суму 311260грн., за квітень 2018р. на суму 22954грн., за липень 2018р. на суму 85718грн., листопад 2018р. на суму 158283грн.

- п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, а саме, 15 - денного календарного терміну реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування (шо підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість) за листопад 2017р. на суму ЗІ 1260грн., за квітень 2018р. на суму 22954грн., за липень 2018р. на суму 85717 грн., за листопад 2018р. на суму 158283 грн.;

- пункту 119.2 статті 119, пункту 171.2, статті 171, пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями, в частині відомості за фермою № 1ДФ ПП «Тур-Агро» про суми доходів сплачених на користь платника податків за 4 квартал 2Ш6р.. за 4 квартал 2017р., та за 4 квартал 2018р., подано з недостовірними відомостями до контролюючих органів ( а.с. 45 т.1).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 12.08.2019 по про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на додану вартість у сумі 701 556, 00 грн та штрафних санкцій на суму 175389,00 грн., разом загальну суму 876 945, 00 грн (а.с. 62 т.1);

- № від 12.08.2019 застосовано штраф в розмірі 50 % суми (розрахунків коригування на суму ПДВ 578 215, 00) на загальну суму 289107, 50 грн. (а.с.63 т.1);

- № від 16.01.2020 застосовано штраф в розмірі 50 % суми ( розрахунків коригування на суму ПДВ 578 215, 00) на загальну суму 289107, 50 грн. (а.с.32 т.2);

29.08.2019 ПП «ТУР АГРО» подано скаргу на податкові повідомлення рішення (а.с. 47-55 т.1).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 28.10.2019 № 7167/6/99-00-08-05-01, скаргу підприємства було залишено без задоволення, а ППР ГУ ДФС Запорізькій області без змін (а.с. 56-61 т.1)

25.07.2019 ТОВ «ВКФ «АЗОВОПТТОРГ» подало скаргу на вищевказані повідомлення-рішення та на Акт перевірки до ДФС України. (а.с. 50-55 т.1).

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про їх скасування.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (надалі ПК України) рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У відповідності до ст. 2, 4, 6 Кодексу адміністративного судочинства України - до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно підпункту а) п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з п. 187.1ст. 187 ПК Українивважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 188.1ст.188 ПК Українибаза оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Згідно з п.189.1 ст.189 ПК України у разі постачання товарів /послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг відповідно до п. 198.5 ст.198 Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів /послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів / послуг - не нижче цін придбання.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а)в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б)в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в)в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів:

г)в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

-придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

-придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з п. 201.1ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталуподатковий розрахуноксуми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Як зазначено у п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, стосовно висновків Акта перевірки №422/08-01-14-16/65/32876138 від 10.07.2019, щодо порушення, а саме: списання у 2016р., 2017р., 2018р. продукції рослинництва у кількості 750510кг., а саме: пшениці у загальній кількості 379990кг. (в т.ч. за 2016р. 133000кг., за 2017р. 212990кг, за 2018р. 33200кг), ячменю у загальній кількості 89580кг. (в т.ч. за 2016р. 73000кг., за 2017р. 16580кг.), соняшнику у загальній кількості 223740кг. (в т.ч. за 2016р. 78000кг., за 2017р. 112540кг., за 2018р. 33200кг.). льону у загальній кількості 16540кг (в т.ч. за 2016р. 16540кг.), гороху у загальній кількості 15880кг. (в т.ч. за 2017р. 2730кг., за 2018р. 13150кг.) та гірчиці у загальній кількості 24780кг. (в т.ч. за 2017р. 1000кг., за 2018р. 23780кг.), то суд не може погодитися із такими хибними висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити таке.

Судом встановлено, що товарами, які списувалися з обліку позивачем, є зернові, олійні культури та продукти їх переробки. Крім цього, вказані товари в силу своїх фізичних характеристик мають властивість змінювати кількісні та якісні параметри в процесі їх транспортування, зберігання, обробки, тобто піддаються природньому убутку.

Виникнення природних втрат сільськогосподарської сировини при провадженні господарської діяльності с неминучим і допускається відповідними нормативними актами.

Відповідні втрати виникають у підприємства при транспортуванні сировини, її доробці, зберіганні та переробці та інших технологічних процесах. Крім цього, при списанні, що здійснюється за результатами доробки (сушіння, очистки) сировини, тобто покращення її якісних показників, мають місце не втрати сільськогосподарської сировини, а зменшення її кількісних показників за рахунок видалення надлишкової вологи та/або смітної домішки, а зменшення показника ваги в результаті видалення вологи чи сміття не можна класифікувати як операцію, що підлягає оподаткуванню ПДВ.

З огляду на викладене, можна прийти до висновку, що природний убуток товарів безпосередньо пов`язаний з господарською діяльністю ПП «ТУР АГРО», оскільки йдеться про товарні втрати, обумовлені природними процесами, що викликають зміну (зменшення) кількості товару при збереженні його якості.

Факт правомірності списання позивачем ТМЦ та віднесення вартості списаних ТМЦ до витрат операційної діяльності (валових витрат) позивача відповідачем не заперечувався та не ставився під сумнів. Відповідач ставить під сумнів картки аналізу зерна.

Так, згідно долучених до матеріалів справи позивачем картки аналізу зерна галузеві форми № 47 вбачається, що вказані картки спростовують наведене в акті про неможливість встановити показники (а.с. 146-172 т. 2).

Так, відповідачем не надано до суду доказів неправомірного (без достатніх правових підстав) віднесення платником податку вартості списаних ТМЦ до валових витрат, що неминуче тягне за собою заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток.

Списання товару здійснювалося в межах норм природного убутку товарів, передбаченого відповідними нормативними документами: Постановою № 15 від 20.03.1986 «Про затвердження норм природних убутків мінеральних добрив при зберіганні і перевезенні автомобільним і залізничним транспортом», Правилами видачі вантажів, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, Нормами природного убутку окремих видів вантажів при перевезеннях автомобільним транспортом, затвердженими Постановою Держпостачу СРСР від 02.06.1986 р. № 63, Постановою № 4 від 07.01.1986 р. «Про затвердження норм природного убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав`яних, штучно висушених, і насіння олійних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СССР» тощо.

В розділі 3.1.5 «Єдиний Податок» Акту перевірки від 10.07.2019 зазназначено «не встановлено жодних порушень внаслідок списання ТМЦ», а отже, даний факт є свідченням того, що підприємством не допущено порушень при здійсненні спірних списань ТМЦ.

Відповідачем не надано суду належних доказів розбіжності між задекларованими даними первинного обліку позивача .

Норми природних втрат зернових установлено для строку зберігання 3 місяці, 6 місяців та 1 рік. Згідно з п. 2 приміток до Норм № 4 при зберіганні зерна і насіння до 3 місяців перерахунок норм природних втрат проводять виходячи з фактичної кількості днів зберігання, а при зберіганні від 3 місяців до року (у т. ч. до 6 місяців) - виходячи з фактичної кількості місяців зберігання. Таким чином, якщо втрати встановлено за період менше 3 місяців, 6 місяців і року, затверджені норми втрат підлягають перерахунку. Норми природних втрат застосовуються у відсотках від маси, що зберігається, тобто у відсотках до кількості зерна, яке числиться за даними бухгалтерського обліку.

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про списання втрат, що виникли при зберіганні і транспортуванні виробленої сільськогосподарської продукції, понад норми природного убутку, є безпідставним та не підтверджене належними та допустимими доказами.

Щодо «дефектності» заповнення актів на сортування та сушку продукції рослинництва та списання «мертвих відходів», суд зазначає, що списання «мертвих» зерновідходів не призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, оскільки відповідно п.297.1 ст.297 ПКУ платники єдиного податку четвертої групи звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на прибуток.

Об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди, (п. 292.1. ст.292 ПКУ).

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, (п. 292.2. ст. 292 ПКУ).

В розділі 3.1.5. акту перевірки повноти визначення єдиного податку не встановлено його заниження або завищення.

Отже факт списання «мертвих відходів» не є свідченням порушень позивачем в частині податкових наслідків з ПДВ.

Крім того, судом досліджено акти на списання від 30.11.2016, 30.11.2017 та 30.11.2018, згідно яких у відповідних роках після сортування та сушку продукції рослинництва у відповідній кістькості відбулось списання відходів польових культур (а.с. 37-40 т.3)

Відповідачами не зазначено та до суду не надано доказів наявності невідповідностей (дефектності) у заповненні актів на сортування та сушку продукції рослинництва та списання «мертвих відходів».

Щодо встановленого, актом перевірки № 422/08-01-14-16/65/32876138 від 10.07.2019, порушення, а саме списання у 2018 році посівів озимого ріпаку, про що складено відповідний акт обстеження посівів від 10.04.2018, яким встановлено, що внаслідок заморозків посів 2017 року вимерз на 70 %, суд зазначає наступне.

В акті перевірки надається оцінка акту ( а.с.38 т.3) списання та бухгалтерській довідці про витрати на вирощування озимого ріпаку (загиблих культур). На переконання контролюючого органу, товариство за наслідками списання сільськогосподарської продукції повинно було зменшити податковий кредит з податку на додану вартість, відображений у скороченій декларації, шляхом нарахування податкових зобов`язань із цього податку в загальній декларації та сплати податку до бюджету.

Відповідно до пункту 209.1 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

За правилами пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 209.5 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами підпункту «г» пункту 198.5 етап і 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо товари/послуги, необоротні активи починають використовуватись в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то такий платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту.

В свою чергу, пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалась станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110 подають податкову декларацію з позначкою « 0121»/« 0122»/« 0123», яка є невід`ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Як зазначає відповідач, вирощування культур, які загинули, не спрямоване на отримання доходу, а діяльність, яка не направлена на отримання доходу, не визнається господарською , а тому вважає, що позивач (аграрій), у якого загинули посіви і який здійснив операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів, має компенсувати відповідно до п. 198.5 ПКУ суми вхідного ПДВ, які потрапили раніше до ПК, щодо товарів, які використані ним у негосподарській діяльності (при вирощуванні загиблих посівів).

Згідно п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Загибель посівів стається через те, що підприємство намагалося отримати дохід: виростити продукцію і продати її, а тому таку операцію можна класифікувати як господарську.

Суд враховує висновки Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 22.07.2015 р№ К/800/2730/15, що витрати платника податків є господарськими, якщо вони здійснені з метою отримання доходу від підприємницької (господарської) діяльності, а не прибутку (позитивної різниці між доходами та витратами).

При цьому навіть у випадку неотримання очікуваного результату чи отримання збитку від діяльності, направленої на отримання доходу, витрати такого платника податків, понесені ним у межах такої діяльності, мають визнаватись обґрунтованими (економічно виправданими) витратами.

Отже, при оцінці витрат з точки зору їх господарності слід враховувати саме наміри та мету (спрямованість) діяльності, в рамках якої проведено (понесено) такі витрати на отримання доходу (прибутку), а не на результат у вигляді отримання доходів.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт списання у 2016-2018 роках продукції рослинництва у кількості 75 0510 кг та списання у 2018 році посівів озимого ріпаку.

Крім того, суд приймає до уваги наданий представником позивача лист аудитора ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПОЛЮС», щодо особливостей ведення бухгалтерського обліку вирощеного зерна та застосування відповідної методології (а.с. 16-21 т.3).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що діяльність ПП «ТУР АГРО» із засіву ріпака була спрямована на отримання доходу та відповідає визначенню господарської діяльності, яке наведено у п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, а відтак висновки відповідача про відсутність в діяльності позивача ознак господарської діяльності та про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок не включення до складу зобов`язань сум податку на додану вартість від завищення витрат посівного матеріалу є безпідставними.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 12.08.2019 та № від 16.01.2020, суд зазначає, що наразі вказані ППР є відкликаними з огляду на наступне.

Згдіно наданої суду відповідачем копії листа ГУ ДПС у Запорізькій області, надісланого позивачеві, вих. №68464/10/08-01-07-20 від 01.12.2020 (т. 3 а.с. 69), позивачеві було повідомлено, що змінам, внесеними до п. 73 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, передбачено перерахунок сум штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями, грошові зобовязання за якими неузгоджені (відповідні ППР знаходились на дату набрання чинності ЗУ від 16.01.2020 №466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" в процесі адміністративного або судового оскарження та грошові зобовязання за ними не сплачено) та прийняття нових податкових повідомлень-рішень з перерахованими штрафними санкціями.

У зв`язку з вищенаведеним податкові повідомлення-рішення від 12.08.2019 № від 15.01.2020 № складені на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 10.07.2019 №422/08-01-14-16/32876138, якими застосовано штрафні санкції за порушення ПП "ТУР АГР" граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 289107,50 грн. та за відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення на суму 289107,50 грн. підлягають скасуванню шляхом винесення нових податкових повідомлень-рішень із зазначенням нових сум штрафів.

Так, згідно п. 73 підрозділу 2 Розділу ХХ ПК України, штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2,5 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1700 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

На підставі наведеного, відповідачем вищевказаним листом було направлено позивачеві нові податкові повідомлення-рішення від 01.12.2020 №0 та від 01.12.2020 №0 складені відповідно до п. 73 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. Відповідно до пп.60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК україни, податкове повідомлення-рішення від 12.08.2019 № на суму штрафних санкцій 289107,50 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.01.2020 № на суму штрафних санкцій 289107,50 грн. вважаютсья відкликанними. А отже наразі в цій частині відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в акті, є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених актом порушень № від 12.08.2019, є протиправними та підлягає скасуванню.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте 12 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ідентифікаційний ) на користь Приватного підприємства «ТУР АГРО» (місцезнаходження: 72364, Запорізька область, Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Шкільна, 31, ідентифікаційний код 32876138) судові витрати у розмірі 13154,18 грн.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2021.

Суддя Н.В. Стрельнікова