Справа № 580/3510/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3510/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг в сумі 261940,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на день звернення до суду вказана заборгованість добровільно непогашена у відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а тому є необхідність її стягнення в судовому порядку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету через Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 43142920) податковий борг в сумі 261940 (двісті шістдесят одну тисячу дев`ятсот сорок) грн. 36 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення у частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 17.11.2017 відповідач здійснив повне погашення свого кредиту згідно кредитного договору на пільгових умовах, сплативши банку 11 307 доларів США.

Також апелянт звертає увагу на те, що вона не отримувала жодних повідомлень від позивача по справі щодо наявності податкових зобов`язань, про наявність майнових претензій вона не знала, а тому відповідно була позбавлена можливості на їх оскарження.

Крім того, апелянт вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, враховуючи положення статті 122 КАС України, які встановлюють тримісячний строк звернення до суду суб`єктом владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернуто увагу на те, що оскільки податкові повідомлення-рішення на підставі яких виник податковий борг позивачем не оскаржувались, тому така сума податкового боргу вважається неузгодженою, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати сум податків фізичною особою - ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами проведення якої складено Акт від 16.01.2020 № 28/23-00-33-0304/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення:

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп. д), пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 153076,36 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст.168, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір в сумі 12756,36 грн.;

- п.49.2, пп. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49 та п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, неподання звітності за 2017 рік.

Зазначений Акт перевірки був отриманий відповідачем 21.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №807.

Під час проведення перевірки податковий орган прийшов до висновку, що згідно податкової інформації щодо фізичної особи - платник податків ОСОБА_1 , отриманої від АТ «УкрСиббанк» листом від 20.08.2019 № 14-2-02/70859 та повідомлення про анулювання боргу АТ «УкрСиббанк» від 29.11.2017 №849-25/160 підтверджено інформацію про одержаний позивачем дохід, отриманий, як додаткове благо у вигляді прощеного (анульованого) кредиту (АТ «УкрСиббанк») на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Сума анульованого боргу у даному випадку становить 31647,43 доларів США, що складає 850424,23 гривень по курсу НБУ станом на 29.11.2017 та відображена АТ «УкрСиббанк» в податковому розрахунку за формою 1-ДФ з ознакою « 126».

Разом з тим, податкова декларація про майновий стан і доходи фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 до і контролюючого органу за 2017 рік не подавалася.

На підставі встановлених порушень Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесені податкові повідомлення - рішення від 11.02.2020 а саме:

- № щодо збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО в розмірі 191345,45 грн. з яких 153076,36 грн. основного платежу та 38269,09 грн. штрафних санкцій;

- № щодо збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати штрафних санкцій в розмірі 170 грн.;

- № щодо збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору в розмірі 15945,45 грн., з яких 12756,36 грн. основного платежу та 3189,09 грн. штрафних санкцій.

Зазначені податкові повідомлення рішення були отримані відповідачем 13.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №820.

Згідно інтегрованої картки платника, в наслідок несплати податкових зобов`язань у відповідності до ст. 129 ПК України відповідачу нарахована пеня в розмірі 50288,73 грн. зі сплати ПДФО та 4190,73 грн. зі сплати військового збору, відтак загальна сума грошового зобов`язання становить 261940,36 грн.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку боргу, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.

Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.

Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з несплатою відповідачем сум, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 11.02.2020 №, № та №, контролюючим органом направлена податкова вимога форми «Ф» №5118-55 від 19.03.2020, яка була вручена 28.03.2020 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №606).

Тобто, Головним управлінням ДПС у Черкаській області вжито передбачені законодавством заходи щодо отримання заборгованості з обов`язкових платежів, однак у встановленні законодавством України терміни узгоджені податкові зобов`язання відповідачем сплачені не були.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню у судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковий борг у розмірі 261940,36 грн виник саме у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 11.02.2020 №, № та №.

Втім, як вірно відзначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, тому таке грошове зобов`язання визначене контролюючим органом вважається узгодженим.

Однак, апелянт вважає безпідставним нарахування такого зобов`язання, з огляду на на неотримання нею додаткового блага в грошовій формі.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

У відповідності до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаюєся дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно пп. 165.1.55 п.165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною. зокрема, у постановах від 24.10.2018 у справі №820/5376/16, від 14.11.2018 у справі №826/14782/15, від 21.11.2018 у справі №813/279/16.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що предметом у даній справі є стягнення з відповідача суми боргу, нарахованого за узгоджене податкове зобов`язання, у той час як правовідносини щодо нарахування відповідачу додаткового блага в грошовій формі повинні розглядатись під час з`ясування обставин правомірності чи неправомірності податкових повідомлень-рішень від 11.02.2020 №, № та №.

Втім, як вже зазначалось, матеріали справи не містять доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, тому останні вважаються узгодженими.

Твердження апелянта про неотримання нею податкових повідомлень-рішень також відхилються колегією суддів, так як предметом даної справи є саме стягнення коштів за винесеними позивачем податковими повідомленнями-рішеннями, а не оскарження правомірності складення останніх, та суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та досліджувати підстави винесених позивачем податкових повідомлень-рішень.

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строків звернення до суду що стягнення з неї податкового боргу згідно вимоги від Ф» №5118-55 від 19.03.2020 з огляду на положення частини другої статті 122 КАС України, згідно якого для звернення до суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

У відповідності до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

З огляду на вказане, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин правових наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст. 122 КАС України.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук