Справа № 300/1840/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. справа № 300/1840/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хорта А.Р.,

представника позивача - Тепак Л.П.,

представника відповідача - Лаврука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2019 №№ , , , , , вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № , -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № ґрунтується на висновках, зроблених в акті документальної планової виїзної перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20.05.2019, які, на думку представника позивача, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам податкового законодавства. Так, представник фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зазначив, що перевіркою зроблено необґрунтований та такий, що не відповідає вимогам пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44, пункту 63.3 статті 63, статті 164, пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177, пункту 185.1 статі 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, висновок про заниження суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 550428,45 грн., про ненарахування та несплату до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за січень-травень 2017 року в сумі 32494,00 грн., заниження податку на додану вартість на загальну суму 602784,00 грн., завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за 2018 рік на суму 1260,00 грн., неперерахування до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 45869,03 грн. Позивач вважає, що контролюючий орган помилкового зазначив, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не надано в повному обсязі інформації та належним чином оформлених документів, що підтверджують факт здійснення транспортно-експедиторських послуг, оскільки до перевірки контролюючому органу надано належним чином оформлені документи, якими підтверджуються фінансово-господарські відносини з перевізником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс», а також міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), які містять інформацію про маршрути, пункти навантаження та розвантаження вантажу тощо. Окрім цього, представник позивача зазначив, що в назві акту перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20.05.2019 відсутні відомості про перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, що ставить під сумнів законність дій та встановлених порушень з податку на додану вартість. Також, на думку представника позивача, контролюючим органом не враховано суть договору транспортного експедирування, зокрема щодо коштів, що надходять фізичній особі-підприємцю, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, які не є його власністю і відповідно не включаються до загального оподатковуваного доходу. В такому випадку доходом платника є плата за виконання договору транспортного експедирування. Що стосується доводів відповідача про ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, то жодного акту про ненадання документів в ході перевірки представниками контролюючого органу складено не було. Також, на думку представника позивача, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не мав обов`язку подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, за їх відсутності у періоді, що підлягав перевірці; відповідачем не зазначено інформацію про такі об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. Таким чином, представник позивача вважає, що висновки контролюючого органу, які вказані в акті перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20.05.2019, є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормам податкового закону, а тому податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № належить скасувати.

Ухвалою суду від 09.09.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.

Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

15.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 1068/09-19-08-02 від 08.10.2019 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. від 19.06.2019 № скасована та вважається відкликаною. Щодо податкових повідомлень-рішень від 19.06.2019 №№ , , , , , вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № , то представник відповідача зазначив, що контролюючим органом за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 від фізичних осіб отримував кошти для здійснення транспортних перевезень. Частину з отриманих коштів позивач перераховував на Товариство з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс», а іншу частину залишав собі як експедиторську винагороду. Контролюючий орган встановив, що відповідно до отриманих CMR по Товариству з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс», такі фізичні особи не є замовниками послуг та їм не надавалися послуги з перевезення. Окрім цього, позивач не надав для перевірки акти виконаних робіт (наданих послуг) особам, від яких отримано кошти. Також в договорах на перевезення вантажу замовникам не вказано номери платників, їхні адресні дані та маршрути, пункти навантаження та розвантаження вантажу. В банківських виписках відсутні реєстраційні номери платників, через що їх неможливо ідентифікувати. Так, згідно банківських виписок на розрахунковий рахунок в банку позивача за 2017-2018 роки поступило коштів за транспортні послуги в сумі 3125550,00 грн., внаслідок чого занижено оподаткований чистий дохід в сумі 3057935,83 грн. що виник внаслідок не включення суми отриманого доходу за транспортні послуги, чим порушено підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, статті 177 Податкового кодексу України. Частину від отриманих коштів позивачем включено до доходу за 2017 рік в сумі 55335,01 грн. та за 2018 рік в сумі 12279,16 грн. Станом на 01.01.2019 кредиторська заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 перед замовниками становить 3125500,00 грн. В зв`язку із встановленим перевіркою факту заниження суми чистого доходу в розмірі 3057935,83 грн., відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № . Окрім цього, позивач неподав до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, вз`язку з чим, відповідач нарахував податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2019 № штраф в розмірі 170,00 грн. Таким чином, представник відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № прийнято правомірно. Просить в задоволенні позову відмовити (том 3, а.с. 163-166).

15.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду представник відповідача подав клопотання про заміну Головного управління ДФС в Івано-Франківській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області (том 3, а.с. 176).

21.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь представника позивача на відзив на позовну заяву, згідно якої представник фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вказав на безпідставність доводів відповідача у відзиві. Так, представник позивача зазначив, що позивачем долучено до заперечення на акт перевірки копії актів виконаних робіт (надання послуг) особам, від яких отримано кошти. При цьому, представниками контролюючого органу під час перевірки не складено жодного акту про ненадання документів. Щодо відсутності в банківських виписках реєстраційних номерів платників, то представник позивача зазначив, що самим банком при проведенні зазначених операцій такі клієнти ідентифікувались як платники. Також договори транспортного експедирування не визнані в судовому порядку недійсними. Що стосується відсутності в позивача транспортних засобів, то експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, що не було враховано відповідачем під час перевірки (том 3, а.с. 184-187).

28.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог б/н від 28.10.2019 (вхідний № 15274/19 від 28.10.2019), в якій позивач просив суд додатково визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 06.08.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. (том 3, а.с. 201-203).

Ухвалою від 28.10.2019 року суд задовольнив клопотання представника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 15.10.2019 та замінив відповідача в адміністративній справі № 809/1840/19: Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на правонаступника: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

Ухвалою від 28.10.2019 суд прийняв до розгляду заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2019 №№ , , , , , вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 19.06.2019 № Ф-, від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № .

31.10.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли заперечення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 1139/09-19-08-02 від 28.10.2019, в якому представник відповідач зазначив що акт перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20.05.2019 містить відомості про те, що позивач не надав для перевірки акти виконаних робіт (надання послуг) особам, від яких отримано кошти. Такі акти були надані контролюючому органу після перевірки разом із запереченням на акт перевірки. Щодо доводів представника позивача про те, що фінансовою установою (банком) здійснювалась ідентифікація клієнта, то такі доводи не підтверджені жодними доказами. При цьому, всі акти виконаних робіт (наданих послуг) не містять обов`язкових реквізитів, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таких даних щодо контрагентів також не містять договори на перевезення (том 3, а.с. 222-225).

Від позивача до суду надійшли пояснення від 12.11.2019 (том 3, а с. 229-234), від 25.11.2019 (том 5, а.с. 60-62), від 04.12.2019 (том 7, а.с. 2-5), від 13.10.2020 (том 7, а.с. 110-112), від 08.12.2020 (том 8, а.с. 39-41), від 16.12.2020 (том 8, а.с. 124-125, 137-141), від 08.02.2021 (том 8, а.с. 168-175), від 09.02.2021 (том 8, а.с. 190-192), від 24.02.2021 (том 8, а.с. 195-198), від 04.03.2021 (том 8, а.с. 204-206), від 15.03.2021, згідно яких представник позивача вказав на безпідставність доводів відповідача про обов`язок декларування та сплати ПДВ за ставкою 20% виключно за датою надходження коштів на суми, які надійшли експедитору за організацію операцій з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів, що підтверджується наданими до перевірки договорами, рахунками, актами, міжнародними транспортними накладними, банківскими виписками, актами звірки з перевізником ТОВ «Шум-Транс». Також представник позивача зазначив, що витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування фактично склали 3079400,00 грн., а не 3057935,83 грн., що необґрунтовано зазначив відповідач та безпідставно збільшив суму доходу. Окрім цього, на думку представника позивача, акт перевірки не містить деталізації обставин податкового правопорушення, що суперечить пункту 2.3.2.2 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395. Також відповіді вантажовідправників, реквізити яких вказані у міжнародних транспортних накладних, про те, що вони не перебували з перевізником та експедитором в господарських відносинах, не спростовують факт надання міжнародних перевезень перевізником, а також можливості замовлення таких міжнародних перевезень у позивача третіми особами. Представник позивача зазначив, що безпідставність застосування фінансової санкції згідно з пунктом 117.1 статі 117 Податкового кодексу України за неподання або несвоєчасне подання форми № 20-ООП, якщо в поданні цієї форми не було необхідності.

Від відповідача до суду надійшли пояснення від 10.12.2020 (том 8, а.с. 50), від 27.01.2021 (том 8, а.с. 155), від 04.02.2021 (том 8, а.с. 163-164), від 08.02.2021 (тои 8, а.с. 176), від 23.02.2021, від 11.03.2021, згідно яких представник відповідача вказав, що первинні документи мають містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Представник відповідача зазначив, що згідно банківських виписок на розрахунковий рахунок в банку позивача за 2017-2018 роки поступило коштів в сумі 3125550,00 грн., за вказаною сумою ПДВ становить 625110,00 грн. Позивачем на частину поступлених коштів задекларовано податові зобов`язання в сумі 1290,00 грн. та податковий кредит в сумі 21036,00 грн., а тому сума, яка підлягає до сплати становить 602784,00 грн. Також представник відповідача не погоджується з твердженням позивача про те, що акт перевірки не містить деталізації обставин податкового правопорушення, оскільки в акті перевірки чітко викладено зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначено період діяльності платника податків та операції, в результаті яких здійснено ці порушення. Окрім цього, в акті перевірки зазначено первинні документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. Представник відповідача зазначив, що окрім виписок банку, де не зазначено реєстраційні номери платників, через що їх не можливо ідентифікувати, такі відомості відсутні і в договорах на перевезення вантажу замовниками, де також не вказано номера платників та їхні адресні дані. Також відповіді вантажовідправників не дають будь-яких доказів замовлення таких міжнародних перевезень у позивача третіми особами. Таким чином, представник відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № прийнято правомірно.

Хронологія процесуальних дій суду у справі:

Суд 12.11.2019 оголосив перерву в підготовчому засіданні до 25.11.2019 у зв`язку з пропозицією суду представникам сторін подати додаткові докази у справі.

25.11.2019 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 04.12.2019 для надання можливості представнику відповідача ознайомитись із долученими доказами.

04.12.2019 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 23.12.2019 у зв`язку з витребуванням у сторін додаткових доказів у справі.

23.12.2019 надійшла від позивача заява про зменшення позовних вимог. яку протокольною ухвалою від 23.12.2019 суд прийняв до розгляду.

Ухвалами від 11.02.2020, 27.02.2020 суд витребував додаткові докази у справі від АТ "Таскомбанк", АТ "КБ "ПриватБанк", ТОВ "Сандерс-Виноградів", в зв"язку з чим оголошував перерви в підготовчих засіданнях у справі.

24.02.2020 до суду надійшла відповідь від АТ "Таскомбанк", 02.03.2020 від АТ "КБ "ПриватБанк".

27.02.2020 суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ "Шум-Транс".

Також з огляду на запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України карантину, за клопотаннями представників сторін в період з 17.03.2020 по 10.09.2020, та в зв`язку з ненаданням суду витребуваних ухвалою суду від 27.02.2020 доказів під час дії карантину, судові засідання не призначались.

Суд призначив з власної ініціативи підготовче засідання на 10.09.2020, яке за клопотання представника позивача відкладено на 17.09.2020.

17.09.2020 суд постановив ухвалу, якою повторно витребував докази у ТОВ "Сандерс-Виноградів". Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні у зв`язку з повторним витребуванням доказів на 06.10.2020.

05.10.2020 надійшли до суду письмові пояснення від ТОВ "Сандерс-Виноградів".

Суд відкладав підготовчі засідання у справі від 06.10.2020, від 13.10.2020 через неявку представника позивача.

В підготовчому засіданні 22.10.2020 судом постановлено ухвали про витребування додаткових доказів у справі від підприємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від ДП "Мукачівське лісове господарство", від ТОВ "Блага Інвест", ТОВ "Сандерс Виноградів", ТОВ "Уніплит", ДП "Вигодське лісове господарство".

Витребувані докази надійшли суду від вказаних осіб в період з 09.11.2020 по 10.12.2020.

В підготовчому засіданні 22.10.2020 оголошено перерву до 19.11.2020 в зв`язку з витребуванням доказів.

Підготовче засідання у справі 19.11.2020 не відбулося через хворобу головуючого судді у справі.

Підготовче засідання у справі призначене на 09.12.2020, в якому за клопотання представника позивача, оголошено перерву до 16.12.2020 для надання додаткового часу на подання пояснень та додаткових доказів на адвокатський запит від ТОВ "Шум-Транс".

16.12.2020 представником позивача надано суду письмову відповідь та копії актів звірки від ТОВ "Шум-Транс".

Ухвалою від 16.12.2020 суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 300/1840/19, розпочав розгляд справи по суті та призначив судове засідання на 04.01.2021.

В судовому засіданні 04.01.2021 оголошено перерву до 27.01.2021 в зв`язку з витребуванням додаткових пояснень від відповідача.

27.01.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.02.2021 в зв`язку з витребуванням додаткових письмових пояснень від сторін, яку продовжено до 24.02.2021.

24.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 11.03.2021 для підготовки сторін до судових дебатів. В судовому засіданні 11.03.2021 за клопотанням представників обох сторін перерву продовжено до 15.03.2021.

В судовому засіданні 15.03.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача проти позову заперечив та просив в позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 04.02.2000, основний вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 03.05.2019 № 705, направлень від 06.05.2019 № 704 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області в період з 07.05.2019 по 15.05.2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, єдиного податку, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За наслідками проведеної перевірки складено акт за № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 22.05.2019, згідно висновків якого встановлено такі порушення:

- Пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України в частині ненадходження відомостей щодо використання зазначених об`єктів згідно форми 20-ОПП до контролюючого органу;

- Підпункту 44.1, підпункту 44.3 статі 44, пункту 177.10 статті 177, пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України, позивачем не надана до перевірки Книга обліку доходів і витрат в перевіряємому періоді;

- Статті 164, пункту 177.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 550428.45 гри. в т.ч. за 20І7р. в сумі 142229.70 грн., за 2018 рік в сумі 408198,75 грн.;

- Частини 4 статті 4, частини 2, частини 5 статті 7, частини 6 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не нараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за січень-травень 2017р. в сумі 32494,00 гри.;

- Пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 602784.00 гри., в тому числі за 2017 рік - 161577.00 гри. та за 2018 рік - 441207.00 гри.:

- Пункту г) підпункту 198.5 Податкового Кодексу України, у результаті чого було завищено суму від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за 2018 рік на суму 1260.00 грн.;

- Підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 45869.03 гри., в тому числі за 2017 рік в сумі - 11852.47 гри., та за 2018 рік в сумі 34016.56 гри. (том 1, а.с. 41-76).

05.06.2019 позивач подав в Головне управління ДФС в Івано-Франківській області заперечення № 05/06 на акт перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 22.05.2019 (том 1, а.с. 78-93). До вказаного заперечення долучив копії актів виконаних робіт, копію акту звірки зв 2017-2018 роки та оборотно-сальдові відомості за 2017-2018 роки.

14.06.2019 відповідач листом № 2891/10-09-19-13-06-17 надав позивачу відповідь на заперечення, згідно якої висновки викладені в акті перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 22.05.2019 залишено без змін.

На підставі вищевказаного акту перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 22.05.2019, відповідачем 19.06.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 753480,00 грн., з яких 602784,00 грн. за основним зобов`язанням та 150696,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 96-98);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 688035,56 грн., з яких 550428,45 грн. за основним зобов`язанням та 137607,11 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 99-101);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 57336,29 грн., з яких 45869,03 грн. за основним зобов`язанням та 11467,26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 102-104);

- № , яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового ) періоду податку на додану вартість, - 1260,00 грн.;

- № , яким нараховано адміністративні штрафи на загальну суму 170,00 грн. (том 1, а.с. 105-106);

- вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. (том 1, а.с. 109-106);

- рішення про застосування штрафних санкцій № на суму 6498,80 грн. (том 1, а.с. 107-108).

09.08.2019 позивач подав до Державної податкової служби України скаргу в порядку адміністративного оскарження на вищевказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу від 19.06.2019 (том 1, а с. 112-113).

23.09.2019 Державна фіскальної служба України листом № 41049/6/99-99-11-05-01-25 надала позивачу рішення про результати розгляду скарги, яким залишено без змін вищевказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу від 19.06.2019, а скаргу без задоволення (том 1, а. 115-121).

Згідно рішення Державної фіскальної служба України від 01.08.2019 № 36943/6/99-99-11-05-02-25 вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. скасовано з процедурних порушень (том 3, а.с. 172-173).

06.08.2019 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято нову вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. (том 3, а.с. 205).

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 №№ , , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06.08.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.06.2019 № , фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Норми права, якими керувався суд, та мотиви їх застосування.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 164.1 статі 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпунктом 164.3.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пункт 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пункт 198.5 статті 198 ПК України: платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закон № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частина 7 статті 5 Закону № 2464 встановлює, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначає Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так, згідно з статтею 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Експедитор (транспортний експедитор) - це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Клієнт - це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Перевізник - це юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Учасники транспортно-експедиторської діяльності - це клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо.

Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для фізичних осіб - громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для фізичних осіб - іноземців, осіб без громадянства: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу місця проживання за межами України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зовнішньоекономічні договори (контракти) транспортного експедирування повинні відповідати вимогам законодавства про зовнішньоекономічну діяльність.

Для систематичного надання послуг експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного експедирування.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1688, визначено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП.

Оцінка аргументів сторін. Мотиви з яких виходив суд. Висновки суду.

За матеріалами перевірки встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 від фізичних осіб згідно виписок банку отримував кошти для здійснення транспортних перевезень. Частину з отриманих коштів позивач перераховував на Товариство з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс», а іншу частину залишав собі як експедиторську винагороду. Контролюючий орган встановив, що відповідно до отриманих CMR по Товариству з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс» такі фізичні особи не є замовниками послуг та їм не надавалися жодні послуги з транспортного експедирування товару.

Згідно банківських виписок на розрахунковий рахунок в банку позивача за 2017-2018 роки поступило коштів за транспортні послуги в сумі 3125550,00 грн., внаслідок чого занижено оподаткований чистий дохід в сумі 3057935,83 грн., що виникло внаслідок не включення суми отриманого доходу за транспортні послуги, чим порушено підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, статті 177 ПК України.

В свою чергу, представник позивача зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шум-Транс» як перевізник (замовник) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як експедитор в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 уклали договори транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом (том 1, а с. 123-249, том 2, а.с. 1-150), згідно яких замовник замовляє, а експедитор за винагороду надає послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських і міжнародних автомобільних сполученнях. Експедитор на виконання доручення замовника та за його кошти укладає від свого імені договори на придбання транспортних чи транспортно-експедиційних послуг у третіх осіб з метою фактичного виконання перевезення, виступаючи таким чином посередником між замовником перевезення вантажу та виконавцем перевезення.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, акти, накладні тощо), видані експедитором, суб`єктами господарювання, котрі залучались до виконання договору.

Експедитор здійснює оплату суб`єктам господарювання, які залучались до виконання договору з коштів, що надходять від замовника, за винятком суми своєї винагороди. Ці кошти є транзитними для експедитора та не є його власністю і доходом. Плата (винагорода) експедитора визначається різницею між вартістю перевезення, погодженою з замовником і з перевізником/виконавцем, експедитором/виконавцем.

Розрахунки із експедитором здійснюються відповідно до законодавства України. Замовнику надаються оригінали документів: рахунків-фактур, товаро-транспортної накладної (СMR чи ТТН) із відміткою вантажоодержувача котра свідчить про отримання ним вантажу, акту виконаних робіт.

На підтвердження виконання вищевказаних договорів транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом представник позивача надав суду відповідні СMR та акти виконаних робіт (наданих послуг) (том 2, а.с. 151-251, том 3, а.с. 1-117, том 6, а.с. 35-253), рахунки-фактури (том 5, а.с. 63-250, том 6, а.с. 1-34).

Представник позивача зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виписував дві податкові накладні замовнику перевезення: першу на вартість наданих такому замовнику експедиторських послуг (отриманої винагороди) з нарахуванням ПДВ за основною ставкою, та другу - на вартість послуг з міжнародного перевезення з нарахуванням податку на додану вартість за нульовою ставкою, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Представник позивача вказав, що частину з отриманих коштів фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перераховував ТОВ "Шум-транс", а іншу частину залишав собі як експедиторську винагороду.

Вищевказані операції фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відображені в деклараціях з податку на додану вартість (том 4, а.с. 7-190).

Представник позивача надав суду виписки по банківському рахунку № НОМЕР_2 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, згідно якої встановлено, що на банківський рахунок в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надходили кошти від замовників - фізичних осіб за транспортно-експедиційні послуги через банківські установи з таких банківських рахунків: НОМЕР_3 , МФО 325213, ПАТ "ВІЕС БАНК"; НОМЕР_4 , МФО 339500, АТ "ТАСКОМБАНК"; НОМЕР_5 , МФО 339500, АТ "ТАСКОМБАНК"; НОМЕР_6 , МФО 305299, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (том 3, а.с. 236-252).

З метою перевірки обставин оплати коштів саме від фізичних осіб, вказаних як платників коштів, оскільки оплата від різних фізичних осіб проводилася з одних і тих самих рахунків, суд ухвалою від 11.02.2020 витребував в Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" інформацію: кому належать банківські рахунки: 1) НОМЕР_3 , який був відкритий в ПАТ "ВІЕС БАНК"; 2) НОМЕР_4 ; 3) НОМЕР_5 ; а також витребував в Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" інформацію: кому належить банківський рахунок НОМЕР_6 .

Згідно відповіді Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" від 21.02.2020 № 871/47-БТ банківські рахунки: 1) НОМЕР_3 , який був відкритий в ПАТ "ВІЕС БАНК"; 2) НОМЕР_4 ; 3) НОМЕР_5 , не є клієнтськими рахунками, а транзитні рахунки банку для обліку іншої кредиторської заборгованості за прийняті платежі (том 7, а.с. 57).

Відповідно до відповіді Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" від 24.02.2020 № 20.1.0.0.0/7-20200220/4037 банківський рахунок НОМЕР_6 є транзитним рахунком банку (том 7, а.с. 68).

З метою перевірки відомостей про те, що ТОВ "Шум-транс" здійснювало перевезення за замовленнями фізичних осіб, суд ухвалою від 27.02.2020 витребував в Товариства з обмеженою відповідальністю "САНДЕРС-ВИНОГРАДІВ" (як відправника) інформацію по таких міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR): № 284505; № 284595; № 033149; № 234185; № 033103; № 284385; № 033104; № 0176304; № 234363; № 17-45006005; № 032406; № 9354623; № 284516; № 002428; № 002431; № 35815; № 002434; № 002429; № 284561; № 002430; № 002433; № 002436; № 8369533; № 002430; № 002438; № 002452; № 002454; № 002442; № 002449; № 002462; № 002457; № 002470; № 002462; № 002473; № 002468; № 002465; № 032442; № 002469; № 002482; № 008169403; № 002471; № 802-577324; № 002490; № 109353; № 002477/А; № 002466; № 002487; № 002484; № 002476; № 671423; № 671427; № ; № 002484; № 671422; № 7; № 671429; № 671426; № 671433; № 002491; № 671434; № 002497; № 284541; № 671436; № 671424; № 415244/060557; № 671432; № 11; № 671447; № 80380728; № 002499; № 671431; № 671444; № 065605; № 671459; № 671457; № 1964693; № 671428; № 671451; № 4893203; № 671453; № 671430; № 671426; № 671454; № 671443; № 671449; № 671465; № 033170; № 671464; № 671482; № 1889437; № 033171; № 671500; № 671476; № 671485; № 671493; № 671497; № 671472; № 284513; № 002464; № 671514; № 671505; № 671456:

Згідно листами від 30.09.2020 за № 222, від 13.11.2020 за № 251, від 07.12.2020 за № 270 Товариство з обмеженою відповідальністю "САНДЕРС-ВИНОГРАДІВ" повідомило суд, що не було власником відправленого вантажу, який вказаний у вищезазначених CMR. Власником вантажу (готової продукції) є фірма «Sanders.eu GmbH). Товариство з обмеженою відповідальністю "САНДЕРС-ВИНОГРАДІВ" на підставі укладеного з вказаним нерезидентом договору № 8/2011 від 25.10.2011, додаткової угоди № 700 від 25.04.2017 здійснювало виробництво товару з наданої ним давальницької сировини. Вказує, що виступало виключно відправником цього вантажу. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "САНДЕРС-ВИНОГРАДІВ" не доручало будь-яким фізичним особам замовлення транспортно-експедиційних послуг щодо вантажу, який вказаний у вищевказаних CMR, та не укладало жодних договорів про надання транспортно-експедиційних послуг щодо цього вантажу. Також вказує, що не перебувало в господарських відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Шум-транс" щодо перевезення вантажу, який вказаний у вищезазначених CMR. Товариство з обмеженою відповідальністю "САНДЕРС-ВИНОГРАДІВ" видавало для перевезення товар, вказаний в SMR, на підставі безпосередніх розпоряджень та вказівок замовника - фірма «Sanders.eu GmbH, виключно для завантаження на транспортний засіб вказаного фірмою «Sanders.eu GmbH перевізника - Товариству з обмеженою відповідальністю "Шум-транс" в особі уповноваженого водія, підпис якого, та печатка перевізника, є на таких CMR (том 7, а.с. 98, а.с. 226-227, том 8, а.с. 52-123).

Також 22.10.2020 судом постановлено ухвали про витребування інформації від підприємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від ДП "Мукачівське лісове господарство", від ТОВ "Блага Інвест", ТОВ "Сандерс Виноградів", ТОВ "Уніплит", ДП "Вигодське лісове господарство", які вказані як відправники у відповідних CMR.

ДП "Мукачівське лісове господарство" листом № 195 від 05.11.2020 повідомило суд, що згідно контракту № 06/2018 від 01.06.2018, укладеного з фірмою U-svit s.r..o Cловаччина, здійснило вказаному нерезиденту поставку дров колотих на умовах FCА Україна. ДП "Мукачівське лісове господарство" не має відношення до транспортування продукції, оскільки за транспорт та всі операції з перевезення продукції відповідав покупець (том 7, а.с. 177).

Приватний підприємець ОСОБА_4 листом від 13.11.2020 повідомив суд, що є власником вантажу, вказаного в SMR № 671500; № 671472; транспортуванням вантажу займався покупець; товар передано в присутності представника перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю "Шум-Транс" та в присутності представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (том 7, а.с. 188).

ТОВ "Блага Інвест" листом № 10/11 від 10.11.2020 повідомило, що є власником вантажу, зазначеного в СМR 671423. Товар постачався автомобільним транспортом за рахунок покупця та переданий представнику покупця (том 7, а.с. 201).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на запит щодо операцій по SMR 671505, листом, який надійшов на адресу суду 16.11.2020, повідомив, що він здійснив експортну операцію на умовах FCА згідно контракту № 1 DE від 20.11.2018, інвойсу № 18 від 05.12.2018, та оформлено митну декларацію. Замовником транспортно-експедиційних послуг була фірма отримувач вантажу - Tevs, а ОСОБА_2 не приймав участі в замовленні транспорту. Під час завантаження товару був присутній представник фірми покупця, який і отримав після митного оформлення весь необхідний пакет документів (том 7, а.с. 209-210).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 листом від 11.11.2020 щодо операцій, вказаних в CMR: № 002464; № 671468; № 671443; № 671476; № 671493; № 284518; № 184274, повідомив суд, що жодних договорів та доручень з приводу транспортування вантажів ні з ким не підписував, оскільки замовленням транспорту займався замовник вантажу через словацьку логістичну компанію (том 7, а.с. 220-222).

ДП "Вигодське лісове господарство" на запит щодо операцій по CMR № 03317, листом № 639 від 27.11.2020 повідомило суд, що є власником товару, вказаного в накладній; здійснило експортну операції на умовах FCА по контракту, укладеному з s.r.o Usvit. ДП "Вигодське лісове господарство". Товариство з обмеженою відповідальністю "Шум-Транс" та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не є контрагентами ДП "Вигодське лісове господарство" (том 7, а.с. 223, том 8, а.с. 28-35).

ТОВ "Уніплит" листом № 14/2114А від 13.11.2020 повідомило суд, що є власником вантажу, вказаного в CMR: № 671457; № 671466; № 671464; № 033171; було відправником товару на експорт покупцю - Easework Systems LP (Канада). Транспортна логістика постачань організована повністю покупцем; реквізити перевізника надані безпосередньо покупцем (том 8, а.с. 2).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шум-Транс" в поясненнях від 09.12.2020, наданих на адвокатський запит ОСОБА_5 , вказало, що по вказаних судом вище по тексту номерах SMR, надало за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 послуги перевезення вантажу автомобільним транспортом по міжнародному сполученню за замовленням експедитора - ФОП ОСОБА_1 . Вказане Товариство зазначило про те, що воно не перебувало в фінансово-господарських відносинах ні з вантажовідправниками, ні з вантажоодержувачами, вказаними в SMR. Також вказане товариство підтвердило дійсність долучених ФОП ОСОБА_1 до позовної заяви договорів, актів виконаних робіт. Надало суду акт звірки від 05.02.2019 про відсутність заборгованості між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шум-Транс" та ФОП ОСОБА_1 . Вказало, що не отримувало від контролюючих органів запитів щодо вказаних операцій з ФОП ОСОБА_1 (том 8, а.с. 126-136).

Суд, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши докази щодо спірних операцій, зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відомості, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, є обов`язковими реквізитами первинних документів, які надають змогу ідентифікувати особу. Відсутність таких даних у документах відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" свідчить про неналежність таких первинних документів.

Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 24.06.2020 в справі № 826/7436/18 зазначив, що відсутність в документі посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції правильність її оформлення, як обов`язкового реквізиту (елементу) первинного документу, не може кваліфікуватися як незначний (неістотний) недолік.

Як вказано вище, згідно банківських виписок на розрахунковий рахунок в банку позивача за 2017-2018 роки поступили кошти за транспортні послуги від фізичних осіб без зазначення їхніх ідентифікаційних даних, в тому числі реєстраційних номерів облікових карток платників податку на суму 3125550 грн.

За таких обставин, відсутня можливість встановити відповідність осіб, зазначених у банківських виписках, реальним платникам таких коштів, а також чи такі особи були замовниками транспортних послуг.

Суд пропонував представнику позивача забезпечити явку в судове засідання вказаних фізичних осіб та їх допиту як свідків щодо спірних операцій, або надати суду їх контактні дані для їх виклику в судове засідання безпосередньо судом, однак суду було надано пояснення, що в ФОП ОСОБА_1 не може забезпечити їх явку, оскільки після надання ним послуг цим фізичним особам більше не перебуває з ними в жодних правовідносинах, та немає такої інформації.

З огляду на вказане суд звертає увагу на такі норми права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» №1955-IV від 01 липня 2004 року із змінами та доповненнями, клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

У правовідносинах, що склалися під час перевезення вантажів, відповідно до наданих суду та отриманих ним в ході розгляду справи доказів (CMR, договора транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом укладені між позивачем та перевізником, договора транспортного експедирування укладені між позивачем та фізичними особами, акти наданих послуг, банківські виписки, відповіді банківських установ та вантажовідправників на запити суду, зовнішньо-економічні контракти) клієнтами виступали нерезиденти, як сторони у зовнішньо-економічних контрактах. Відповідно до цих контрактів, саме на нерезидентах лежав обов`язок забезпечення (здійснення) перевезення вантажів, які ними придбавалися. Тобто, транспортні витрати згідно зовнішньо-економічних контрактів несли нерезиденти. При цьому дані клієнти нерезиденти не виступали споживачами послуг позивача за договором транспортного експедирування самостійно або через представників фізичних осіб, які зазначені позивачем.

Ні позивач, ні зазначені ним фізичні особи не отримували коштів від клієнтів для забезпечення виконання перевезень, вони не діяли від імені клієнтів, клієнти не доручали їм виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг. Такі обставини не мають свого підтвердження поданими позивачем та витребовуними судом доказами.

Проаналізувавши наведені докази суд дійшов висновку, що замовниками послуг з перевезення вантажів на підставі наданих та перерахованих вище CMR виступали саме покупці - нерезиденти на підставі зовнішньо-економічних контрактів. Відповідно на замовниках (покупцях-нерезидентах) лежав обов`язок по оплаті послуг перевезення вантажів безпосередньо перевізнику чи експедитору з метою пошуку перевізника. Матеріали справи свідчать про те, що покупці нерезиденти не замовляли послуги з перевезення вантажів чи транспортно-експедиторські послуги ні в фізичних осіб, на яких вказує ФОП ОСОБА_1 , ні у самого позивача, та не перераховували йому жодних коштів на оплату таких послуг. Також позивачем суду не подано доказів того, що невстановлені фізичні особи, яких неможливо ідентифікувати, перераховуючи кошти позивачу діяли від імені покупців нерезидентів як замовників послуг з перевезення вантажів.

З огляду на вказане, суд критично ставиться до пояснень наданих ТОВ «Шум-транс», підписаних директором вказаного товариства - ОСОБА_6 , на запит представника позивача - ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач є зайвою ланкою у правовідносинах, що склалися між виробниками (продавцями) товарів, які являлись вантажовідправниками, нерезидентами, які були одночасно одержувачами (покупцями) товарів та замовниками послуг з перевезення товарів і між перевізником - ТОВ «Шум-транс». Відповідно, первинні документи, а саме: акти виконаних робіт, надані позивачем на підтвердження реальності здійснених господарських операцій, є юридично дефектними. Згідно проаналізованих, наданих позивачем CMR, суду не підтверджено, що саме ті фізичні особи, які перераховували кошти позивачу на оплату перевезення вантажів, виступали замовниками послуг для нерезидентів покупців товарів. Договори транспортного експедирування, укладені між невстановленими фізичними особами та позивачем, акти наданих послуг між ними, досліджувані CMR та банківські виписки, не відображають обставин, які б підтверджували, що такі фізичні особи, перераховуючи кошти Позивачу, діяли від імені чи за дорученням власника вантажу. На противагу зазначеним доказам, відповіді які отримані судом від банківських установ та вантажовідправників - продавців товарів (вантажу, який вказаний в SMR) свідчать, що такі фізичні особи не є замовниками послуг перевезення товарів для покупців нерезидентів.

За таких обставин, оцінивши всі подані докази як окремо кожного з них, так і в їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку відхилити подані позивачем докази щодо дійсності спірних операцій як неналежні та недостовірні.

Отже, кошти були отримані позивачем від фізичних осіб не на оплату послуг з міжнародних превезень вантажів зазначених у відповідних CMR, а тому є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню згідно діючого законодавства України.

При цьому, вважає суд, внаслідок не включення у повному обсязі суми отриманого доходу за транспортні послуги, позивачем занижено оподаткований чистий дохід в сумі 3057935,83 грн. Частину від отриманих коштів позивачем включено до доходу за 2017 рік в сумі 55335,01 грн. та за 2018 рік в сумі 12279,16 грн. Станом на 01.01.2019 кредиторська заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 перед замовниками становила 3125500,00 грн.

Позивачем на частину поступлених коштів задекларовано податкові зобов`язання в сумі 1290,00 грн. та податковий кредит в сумі 21036,00 грн., а тому сума, яка підлягала до сплати становить 602784,00 грн.

З огляду на встановлені судом вище обставини, суд вважає безпідставними доводи позивача, викладені в позовній заяві, так і в додаткових письмових поясненнях, щодо неправильного розрахунку відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ, оскільки контролюючим органом правильно визначено базу та об`єкт оподаткування та, як наслідок, строк виникнення податкових зобов`язань з ПДВ.

Також суд відхиляє доводи позивача про неправильний розрахунок відповідачем податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, військового збору та єдиного внеску. Судом вище встановлено про те, що відповідачем правильно встановлено базу оподаткування для нарахування вказаних грошових зобов`язань (враховано поступлення коштів від фізичних осіб на загальну суму 3125550 грн.), та враховано суми задекларованого позивачем в 2017-2018 оподаткованого доходу (67614,17 грн.). Посилання позивача на відповідь № 8 від 08.05.2019, надану під час перевірки, не спростовує таких висновків, оскільки не містить деталізованого розрахунку сум задекларованих позивачем в 2017-2018 році. Це ж стосується й доводу про включення до доходу власних коштів позивача. Отже, позивачем не спростовано правильності розрахунку відповідачем оподаткованого доходу у вказаний період в розмірі 3057935,83 грн. Зрештою, твердження позивача про те, що витрати експедитора на на оплату послуг перевізника склали 3079400 грн., а не 3057935,83 грн., спростовуються висновками суду, зробленими вище, про те, що фактично операції між позивачем та ТОВ «Шум-Транс» не відбувались.

В зв`язку із заниженням позивачем показників чистого оподатковуваного доходу в загальній сумі 3057935,83 грн., який є об`єктом оподаткуванням податком на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податком на додану вартість, а також нарахування військового збору та єдиного внеску, відповідач правомірно прийняв 19.06.2019 податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 753480,00 грн., з яких 602784,00 грн. за основним зобов`язанням та 150696,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 96-98);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 688035,56 грн., з яких 550428,45 грн. за основним зобов`язанням та 137607,11 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 99-101);

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 57336,29 грн., з яких 45869,03 грн. за основним зобов`язанням та 11467,26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (том 1, а.с. 102-104);

- № , яким нараховано грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1260,00 грн.;

- вимогу 06.08.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 32494,00 грн. (том 1, а.с. 109-106);

- рішення про застосування штрафних санкцій № на суму 6498,80 грн. (том 1, а.с. 107-108).

Щодо вказаних позивачем порушень інспектором, який проводив перевірку Порядку оформлення результатів документальної перевірки, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 за № 395, то суд вважає, що такі недоліки акту перевірки мали несуттєвий характер, та не спотворили висновків, зроблених за результами перервірки.

Що стосується податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 19.06.2019, то суд вказує на таке.

За порушення пункту 63.3 статті 63 ПК України в частині ненадходження відомостей щодо використання зазначених об`єктів згідно форми 20-ОПП до контролюючого органу, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019, яким нараховано адміністративні штрафи на загальну суму 170,00 грн. (том 1, а.с. 105-106).

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України одним зі способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку)

Об`єктом оподаткування відповідно до пункту 22.1 статті 22 ПК України можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588.

Порядок обліку платників податків і зборів передбачає, що платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Згідно з пунктом 8.1 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому розділом VIII Порядку.

Відповідно до пункту 8.1 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі об`єкти оподаткування), є майно та дії у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів.

Пунктом 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів визначено, що повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

З огляду на зміст акту перевірки № 446/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 20.05.2019 відповідач не вказав жодних об`єктів, які використовувались позивачем в господарській діяльності, відомості про які не повідомлено контролюючий орган за формою № 20-ОПП відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України.

Водночас, представник відповідача у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 21.11.2019 № 1148/09-19-08-02 зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований житловий будинок площею 439,7 кв.м., який належить позивачу.

В письмових пояснення від 04.12.2019 представник позивача вказала на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві власності не позивачу, а іншій особі. Так, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.04.2004 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 (том 7, а.с. 6).

Суд вважає, що з огляду на відсутність будь-яких доказів використання позивачем в своїй господарській діяльності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не було обов`язку повідомити контролюючий орган про такий об`єкт нерухомого майна за формою № 20-ОПП.

Таким чином, у відповідача не було підстави для нарахування позивачу податковим повідомленням-рішенням № від 19.06.2019 адміністративного штрафу на загальну суму 170,00 грн. згідно пункту 117.1 статі 117 ПК України, а тому таке податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 19.06.2019 року. В задоволенні решти позову відмовити

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник позивача на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав суду такі документи: ордер на надання правової допомоги серії ІФ № 067675, виданий адвокатом ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги № 007МТА/ІФ-19 від 05.06.2019 (том 3, а.с. 153); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001178 від 31.05.2017 (том 3, а.с. 154); договір № 007МТА/ІФ-19 від 05.06.2019 про надання юридичних послуг та правничої допомоги (том 3, а.с. 155-158); додаток до договору № 007МТА/ІФ-19 від 05.06.2019 - копія замовлення № 2 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 29.08.2019; копія акту № 007МТА/ІФ-19 від 11.03.2021 про надання правничої допомоги на суму 12000,00 грн.; платіжне доручення № 40 від 23.02.2021 про оплату 8000,00 грн. за правничу допомогу за договором 007МТА/ІФ-19 від 05.06.2019; платіжне доручення № 26 від 07.10.2020 про оплату 4000,00 грн. за представництво в Івано-Франківському окружному адміністративному суді по справі № 300/1840/19 за договором № 007МТА/ІФ-19 від 05.06.2019.

Також в підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію № 0.0..1 про сплату судового збору в розмірі 9605,00 грн. (том 1, а.с. 3).

З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 1,20 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № від 19.06.2019.

В задоволенні решти позову відмовити.

Cтягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) 1 (одну) гривню судових витрат по сплаті судового збору та 1 (одну) гривню 20 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код - 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Рішення складене в повному обсязі 02 квітня 2021 р.