Справа № 320/13359/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2021 року справа №320/13359/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, код ЄДРПОУ- 22933548) щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, код ЄДРПОУ- 22933548) №70 від 20.11.2002 р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, код ЄДРПОУ- 22933548) призначити пенсію ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) із 22 січня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що після досягнення ним 60-річного віку, він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із питанням про призначення йому пенсії за віком, відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, позивачу було відмовлено, оскільки за твердженням відповідача позивачу не вистачало страхового стажу для призначення пенсії, та було рекомендовано докупити недостатній страховий стаж, що в свою чергу позивач й зробив, заплативши 10390,00 грн. до Головного управління ДПС.

Після цього ОСОБА_1 знов звернувся до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії, але згодом отримав рішення №592 від 21.04.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком, аргументоване тим, що згідно даної статті право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявністю страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, посилаючись на те, що надані позивачем документи підтверджують його стаж у 26 років 4 місяці 19 днів.

З метою встановлення факту перебування позивача на посаді токаря та членства в колгоспі ім. А.О. Синявського в період з 18 травня 1992 року по 31 грудня 1993 року, ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області, де рішенням від 07 жовтня 2020 року у справі №358/1009/20 його заяву та викладені у ній вимоги було задоволено повністю та встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді токаря та членства в колгоспі ім. А.О. Синявського в період з 18 травня 1992 року по 31 грудня 1993 року.

Після цього позивач втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії, проте своїм рішенням №70 від 20.11.2020 відповідач знову йому відмовив, причиною чого вказано те, що до страхового стажу не був врахований період із 01.05.1996 по 31.12.1998, оскільки відсутня печатка в трудовій книжці.

На думку позивача, відмова відповідача є повністю абсурдною, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому ОСОБА_1 , як працівник не повинен нести будь-яких негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Разом з тим позивач наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тому відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що на всі його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, він отримував відмови, проте причини відмов кожного разу були іншими. Тобто відсутність однієї сталої причини викликало у позивача підозри, що Головне управління ППФУ у Київській області цілеспрямовано відтягує час.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до абз. 2 п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи із 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: із 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. В той же час, страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 19 днів. Не врахування трудового стажу позивача у період із 01.05.1996 по 31.12.1998 відповідач пояснив тим, що рішення Богуславського районного суду Київської області від 07.10.2020 у справі №358/10009/20 не містить жодного зобов`язального характеру щодо дій управління. Отже, на думку відповідача, Головне управління ПФУ у Київській області жодних порушень прав та законних інтересів позивача не здійснювало.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду. Призначено підготовче засідання на 28.01.2021.

Підготовче судове засідання 28.01.2021 було знято з розгляду у зв`язку із розглядом виборчої справи, призначено наступне підготовче судове засідання на 18.02.2021.

18.02.2021 на адресу суду від представника позивача - адвоката Чайки Ольги Вікторівни надійшло клопотання про уточнення позовних вимог від 18.02.2021.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача дане клопотання підтримала та просила суд прийняти клопотання про уточнення позовних вимог від 18.02.2021 до розгляду.

Так, у клопотанні про уточнення позовних вимог від 18.02.2021 позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, ) №70 від 20.11.2020 р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (04071, вул. Ярославська, 40, м. Київ, ) призначити пенсію ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) із 23 січня 2020 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 прийнято до розгляду судом клопотання позивача про уточнення позовних вимог від 18.02.2031, повторно витребувано докази по справі від відповідача та витребувано нові докази від відповідача. Відкладено підготовче засідання на 04.03.2021 о 16.00 год.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті одразу після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні 04.03.2021 представник позивача адвокат Чайка Ольга Вікторівна підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 04.03.2021 не забезпечив, про розгляд справи був сповіщений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що з 13.05.1992 р. зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 16.11.1999 р. (а.с.8).

31 січня 2020 року після досягнення віку 60 років позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав такі документи: військовий квиток, довідку про заробітну плату з 01.07.2000 р., довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку (а.с.92).

У відповідь на вказану заяву позивач отримав лист Богуславського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.02.2020 №1000-0207-5/12167, в якому йому повідомлено про те, що для оформлення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не вистачає для необхідного стажу 27 років - 5 (п`ять) місяців (а.с.90).

Позивачу в усному порядку було рекомендовано сплатити на рахунок Головного управління Державної податкової служби грошову суму в розмірі 10390,00 гривень, тим самим докупити недостатній стаж, що позивач і зробив.

Так, на підтвердження здійснення доплати за страховий стаж позивачем додано до матеріалів справи меморіальний ордер № 2206216SВ від 24.03.2020 на суму 10390,60 грн., призначення платежу: 101; ; єдиний соціальний внесок; ОСОБА_1 ; одноразова сплата єдиного внеску (а.с.89.).

Після цього позивач отримав повідомлення-розрахунок відповідача від 19.03.2020 №20, в якому повідомлено, що позивачу з метою зарахування неповних місяців до страхового стажу як повних місяців визначено суму доплати у розмірі 89,40 грн. (а.с.52).

Позивачем сплачено вказану суму у розмірі 89,40 грн., що підтверджується квитанцією №24 від 24.03.2020 із призначенням платежу: доплата до мінімального страхового внеску (а.с.50).

Після цього позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області другу заяву про призначення пенсії від 10.02.2020, до якої додав такі документи: військовий квиток, довідка про заробітну плату з 01.07.2000 р., довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документ про утримання непрацездатних членів сім`ї, заяву про спосіб виплати пенсії, пам`ятку, паспорт, документи про стаж, трудову книжку (а.с.93).

На вказану заяву позивач отримав рішення відповідача №592 від 21.04.2020 року Про відмову у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що відповідно до абз. 2 п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи із 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: із 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 4 місяці 19 днів. На даний час право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону відсутнє (а.с. 10).

З метою встановлення факту перебування на посаді токаря та членства в колгоспі ім. А.О. Синявського в період з 18 травня 1992 року по 31 грудня 1993 року, ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року у справі №358/1009/20 заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді токаря та членства в колгоспі ім. А.О. Синявського в період з 18 травня 1992 року по 31 грудня 1993 року.

Вказане рішення набрало законної сили 09.11.2020 року, про що свідчить відмітка на тексті рішення (а.с.15).

18.11.2020 позивач втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії, до якої додав такі документи: військовий квиток, довідку з ДПІ про облік як СПД, довідку про заробітну плату з 01.07.2000 р., довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документ про місце проживання (реєстрації) особи, заяву про спосіб виплати пенсії, рішення суду, паспорт, свідоцтво про народження дитини, документи про стаж, трудову книжку (а.с.94).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №70 від 20.11.2020 Про відмову у призначенні пенсії позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, в якому вказано таке. Відповідно до абз. 2 п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 05 місяців 19 днів. До страхового стажу не врахований період із 01.05.1996 р. по 31.12.1998 р., оскільки відсутня печать в трудовій книжці. На даний час право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058 відсутнє. За наявного страхового стажу право на призначення пенсії за віком настане після досягнення 63-річного віку (а.с. 13).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії та рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV ( далі - Закон №1058-ІV) визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління від 22.12.2014 №28-2 передбачено, що управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Законом №1058-ІV запроваджено поняття і визначення страхового стажу та встановлено для періоду роботи чи іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, починаючи з 1 січня 2004 року.

Зокрема, стаття 24 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), - протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-ІV закріплено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У той же час, періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 3 статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, який не є виключним та вичерпним, наведено у п.п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (з наступними змінами), зокрема: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку №22-1).

При прийманні документів територіальний орган ПФУ: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Територіальний орган ПФУ здійснює всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих документів (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що нарахування пенсії в повному обсязі, тобто в належному розмірі покладається на відповідний територіальний орган ПФУ, а тому у протилежному випадку даний орган буде діяти не на підставі, не в межах повноважень і не в порядку, передбаченому чинним законодавством. Тому такі дії мають бути визнані протиправними та вчиненими з вини органу - суб`єкта владних повноважень.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 викладено правовий висновок, відповідно до якого працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на першій сторінці печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка).

Проаналізувавши трудову книжку колгоспника на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта середня, професія, спеціальність - токар, серії УКР №2758960, оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні, судом встановлено, що дана трудова книжка колгоспника заповнена 20 лютого 1996 року, про що на титульному аркуші трудової книжки стоїть відповідний запис, а також проставлений підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок (Березова) та печатка колгоспу ім. А.О. Синявського (а.с.20).

У графі 3 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 в розділі "Відомості про прийом в члени колгоспу, про припинення членства в колгоспі, із зазначенням причин" як заголовок міститься запис «К-п ім. А.О. Синявського с.Вільховець Богуславського району Київської області».

В даній трудовій книжці колгоспника в графі «Членство в колгоспі» на сторінках 2-3 під номером 1 проставлений запис від 18.05.1992 року про прийняття позивача в члени колгоспу (наказ №6 від 18.05.1992), під номером 2 міститься запис від 22.02.1996 року про виведення позивача з членів колгоспу (наказ №2 від 22.02.1996), після чого проставлені підписи голови та бухгалтера колгоспу та печатка колгоспу ім. А.О. Синявського.

Також в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 в графі «Членство в колгоспі» на сторінках 2-3 під номером 3 міститься запис від 01.05.1996 року про прийняття позивача в члени колгоспу (наказ №4 від 1.05.1996), під номером 4 міститься запис від 12.09.2000 року про виведення позивача з членів СТОВ «Семигори» (наказ №2 від 3.11.2000), після чого проставлені підписи голови СТОВ ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 . Після записів № 3 та №4 на сторінках 2-3 трудової книжки колгоспника печатка колгоспу ім. А.О. Синявського або СТОВ «Семигори» не проставлена.

На сторінках 6-7 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 , яка містить відомості про роботу в розділі "Відомості про призначення на роботу, про переведення на іншу роботу, про припинення роботи, із зазначенням причин" як заголовок міститься запис «К-п ім. А.О. Синявського с.Вільховець Богуславського району Київської області».

В трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 в графі «Відомості про роботу» на сторінках 6-7 під номером 1 проставлений запис від 18.05.1992 року про прийняття позивача на роботу токарем в трудову бригаду №1 (наказ №6 від 18.05.1992), під номером 2 міститься запис від 22.02.1996 року про звільнення з роботи згідно поданої заяви за власним бажанням (наказ №2 від 22.02.1996), після чого проставлені підписи голови та бухгалтера колгоспу та печатка колгоспу ім. А.О. Синявського.

Після цього перед записами №3 та №4 в розділі "Відомості про призначення на роботу, про переведення на іншу роботу, про припинення роботи, із зазначенням причин" як заголовок міститься запис «К-п ім. А.О. Синявського с.Вільховець Богуславського району Київської області».

На сторінках 6-7 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 в графі «Відомості про роботу» під номером 3 міститься запис від 01.05.1996 року про прийняття позивача на роботу токарем (наказ №4 від 1.05.1996), під номером 4 міститься запис від 12.09.2000 року про звільнення з роботи згідно поданої заяви (наказ №2 від 3.11.2000), після чого проставлені підписи голови СТОВ ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 . Після записів № 3 та №4 на сторінках 6-7 трудової книжки колгоспника печатка колгоспу ім. А.О. Синявського або СТОВ «Семигори» не проставлена.

Суд зазначає, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №70 від 20.11.2020 зазначено: «До страхового стажу не врахований період із 01.05.1996 р. по 31.12.1998 р., оскільки відсутня печать в трудовій книжці.» (а.с. 13).

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 та від 18.02.2021 від відповідача були витребувані, зокрема детальні письмові пояснення із посиланням на відповідні записи трудової книжки про те, на якій підставі відповідач дійшов висновку щодо неврахування страхового стажу за період з 01.05.1996 по 31.12.1998 (зазначити період роботи згідно даних трудової книжки, займану посаду, назву підприємства (установи, організації) та правові підстави неврахування цього періоду роботи).

Жодних пояснень про неврахування відповідачем у рішенні №70 від 20.11.2020 частини страхового стажу позивача за період з 01.05.1996 по 31.12.1998 відповідачем не надано, тоді як записи в трудовій книжці колгоспника на ім`я позивача як у графі «Членство в колгоспі», так і у графі «Відомості про роботу» свідчать про період членства в колгоспі та період роботи позивача з 01.05.1996 по 12.09.2000.

Відтак підстави неврахування відповідачем у рішенні №70 від 20.11.2020 частини страхового стажу позивача саме за період з 01.05.1996 по 31.12.1998 суду невідомі, що з огляду на врахування іншої частини страхового стажу в колгоспі ім. А.О. Синявського за період з 01.01.1999 по 12.09.2000 свідчить про дискримінаційний підхід та необґрунтованість відмови у призначенні пенсії.

Єдиним поясненням неврахування вказаного періоду роботи з 01.05.1996 по 31.12.1998 у відзиві на позов вказано відсутність печатки колгоспу ім.А.О. Синявського, з приводу чого суд зазначає таке.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, приймаючи оскаржуване рішення не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно з абз.2 п. 2 Основних положень трудові книжки колгоспників раніше встановленого зразка обміну на нові не підлягають.

Згідно з п. 5 Основних положень в трудову книжку колгоспника вносяться:

- відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі;

- відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи та ін.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що визначальним при призначенні пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В матеріалах справи також міститься архівна довідка Комунальної установи «Богуславський районний трудовий архів» Богуславської районної ради Київської області від 07.02.2020 №04.23/67, в якій зазначено, що у документах архівного фонду сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Семигори» є такі відомості про реорганізацію (перейменування) цього товариства:

Колгосп ім. Горького (лютий 1963 протокол №1 від 10.03.1972);

Колгосп ім. ХХІV партз`їзду (протокол №1 від 10.03.1972 протокол №1 від 24.05.1989);

Колгосп ім. А.О. Синявського (протокол №1 від 24.05.1989 протокол №1 від 11.02.1995);

Колективне сільськогосподарське підприємство «Вільхівець» (протокол №1 від 11.02.1995 протокол №1 від 04.10.1997);

Колективне сільськогосподарське підприємство «Семигори» (протокол №1 від 04.10.1997 протокол №1 від 07.03.2000);

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Семигори» (протокол №1 від 07.03.2000 30.04.2010) (а.с.51).

Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Богуславський районний трудовий архів» Богуславської районної ради Київської області від 08.01.2019 №04.13/03 повідомлено, що відомості про заробітну плату та стаж ОСОБА_1 до архівного фонду №43 СТОВ «Семигори» на зберігання до архіву не надходили (а.с.53).

Вказані обставини у сукупності свідчать про підтвердження періоду роботи позивача в колгоспі ім. А.О. Синявського в період з 01.05.1996 по 12.09.2000, а відсутність печатки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Семигори», яке є правонаступником колгоспу ім. А.О. Синявського в трудовій книжці колгоспника на ім`я позивача за умови наявності всіх інших відомостей про роботу позивача в цей період не є підставою для неврахування страхового стажу та позбавлення особи права на пенсійне забезпечення.

Крім того, на користь висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу свідчить й те, що згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відтак відсутність печатки у трудовій книжці не свідчить про відсутність самого запису у трудовій книжці.

Отже з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про необґрунтованість неврахування відповідачем у рішенні №70 від 20.11.2020 про відмову у призначенні пенсії позивачу частини страхового стажу позивача в колгоспі ім. А.О. Синявського за період з 01.05.1996 по 31.12.1998.

Виходячи з наведеного, позивачем було надано відповідачеві всі необхідні документи, які підтверджують наявність спірного стажу роботи в колгоспі ім. А.О. Синявського, який для обчислення пенсії підлягав зарахуванню як страховий стаж, проте відповідач цього не зробив, допустивши протиправність у своїх діях.

Наслідком таких неправомірних дій відповідача є відмова у призначенні позивачу пенсії за віком та обмеження його відповідного права, зокрема права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Так, стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-ІV передбачає застосування національними судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У справі "Сук проти України" (заява №10972/05) ЄСПЛ зазначає, що поняття "майно" в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися "майновими правами" і, відповідно, "майном" у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні зміни законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх паданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункти 22, 23).

Якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (пункт 41 справи ЄСПЛ "Пічкур проти України", заява №10441/06 ).

Таким чином, право на пенсію підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовляти у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

З юридичною природою соціальних виплат, в тому числі пенсій, пов`язані також принцип захисту "законних очікувань" та принцип правової визначеності, які є елементами правової держави та передбаченого частиною 1 статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні "Суханов та Ільченко проти України" (заява №68385/10 та №71378/10) у пункті 35 зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Щодо принципу правової визначеності ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) вказав, що цей принцип є складовою верховенства права (п. 61) та у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" (заява №45701/99) зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу частину періоду роботи позивача токарем в колгоспі ім. А.О. Синявського за період з 01.05.1996 по 31.12.1998.

Таким чином, позивач, який на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (31.01.2020), досяг віку 60 років, мав страховий стаж більше 27 років, тому має право на призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 КАС України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №70 від 20.11.2002 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що інші відповіді відповідача на заяви про призначення пенсії від 31.01.2020 та від 10.02.2020, а саме лист Богуславського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.02.2020 №1000-0207-5/12167 та рішення відповідача №592 від 21.04.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком не створюють самі по собі негативних наслідків для позивача, адже після їх прийняття відповідачем прийняте оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, яке є остаточним у спірному питанні.

Враховуючи викладене, захист порушених прав позивача потребує зобов`язання органу Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсії за віком та здійснити виплату не отриманих сум пенсії, що не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень через відсутність у відповідача права адміністративного розсуду.

Так, згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії та рішення відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, оскільки судом викладено висновки щодо протиправності не зарахування позивачеві страхового стажу за період роботи токарем в колгоспі ім. А.О. Синявського за період з 11.05.1996 по 31.12.1998, який надає право на пенсію за віком, і відповідач не міг діяти в іншій спосіб, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Як встановлено судом, позивач досяг 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів справи слідує, що вперше із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 31.01.2020, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку.

Отже, право на отримання пенсії у позивача виникло з 23.01.2020, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір на суму 840,80 грн.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про наявність підстав для встановлення судового контролю у даній справі, суд зазначає, що відповідач систематично протиправно порушував право позивача на пенсійне забезпечення та тричі викладав різні підстави для відмови у призначенні пенсії, що зумовило тривале та зухвале, а саме більше одного року не вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком.

Приймаючи до уваги зобов`язальний характер ухваленого судом рішення у даній справі, зокрема в частині зобов`язання призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 23.01.2020, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №70 від 20.11.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул. Ярославська, 40, ідентифікаційний код 22933548) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком з 23 січня 2020 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення суду складено 22.03.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.