Справа № 140/1711/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1711/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №0300-0305-8/6208 від 05 лютого 2021 року; зобов`язання перевести на пенсію по віку відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та здійснити нарахування та виплату зазначеної пенсії з 29 січня 2021 року відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати, наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області згідно з супровідним листом від 20 січня 2021 року №0300-0502/8/3083.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 20 серпня 2009 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. На момент призначення загальний трудовий стаж позивача (в тому числі і стаж роботи на посадах державної служби) становив 32 роки 06 місяців 32 дні. 02 листопада 2017 року позивач досягла 60-річного віку.

29 січня 2021 року позивач звернулась до Горохівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Однак 05 лютого 2021 року відділом перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області скеровано повідомлення №0300-0305-8/6208 від 05 лютого 2021 року в якому вказано, що Закон №889-VIII не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначеної згідно з Законом № 3723-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09 грудня 2015 року скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року, підстав для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій, який був передбачений статтею 31-1 Закону № 3723-ХІІ, немає, а тому у перерахунку пенсії, як державному службовцю, відмовлено.

Відповідачем фактично відмовлено не у переведенні з одного виду пенсії на інший вид, а відмовив у перерахунку того виду пенсії, який позивач на даний час отримує.

Позивач вважає, що зазначене рішення є протиправним та не обґрунтованим, порушує її законні права на соціальний захист і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач наголошує, що вона досягла пенсійного віку, стаж державної служби складає 32 роки 06 місяців 32 дні при необхідному стажі 20 років.

З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнає, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» їм не призначалася пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Враховуючи, що ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» з 20 серпня 2009 року, то кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням. Оскільки на момент призначення пенсії по інвалідності позивач не набула права на пенсію за віком, вона скористалася правом на вибір виду пенсії, дотримуючись умов, з якими законом пов`язує право на той чи інший вид пенсії.

З наведених вище підстав відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи, та з 20 серпня 2009 року одержує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0061332 від 14 вересня 2010 року, протоколом від 03 вересня 2009 року №6989 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2010 року.

29 січня 2021року позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перехід на інший вид пенсії - за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», надавши для цього всі необхідні документи.

Рішенням відділу перерахунків № 1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02 лютого 2021 року №68 відмовлено у задоволенні заяви позивача мотивуючи це тим, що Закон №889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом №3723, постановою №1013 скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865, підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій який був передбачений статтею 37-1 Закону №3723 відсутні, а тому виходячи з вищенаведеного в перерахунку пенсії як державному службовцю позивачу відмовлено.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом відділу перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №0300-0305-8/6208 від 05 лютого 2021 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18) за позовом ОСОБА_9 до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області), третя особа - Пенсійний фонд України, про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи: а) позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність; б) відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України; в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Отже, за ознаками типової справи, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року за результатами розгляду зразкової справи №822/524/18, дана справа є типовою та в силу приписів частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, які полягають у наступному.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Згідно зі статтею 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на наступне.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону № 3723-XII).

Судом установлено, що загальний стаж ОСОБА_1 на державній службі становить 32 роки 06 місяців 25 дні, загальний трудовий стаж 32 роки 06 місяців 25 дні, вона є особою з інвалідністю 2 групи, досягла віку 60 років, що підтверджується до акта огляду МСЕК серії ВЛН №0061332 від 14 вересня 2010 року, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2010 року та рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 02 лютого 2021 року №68.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії згідно статті 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця по віку відповідно до Закону № 3723-XII.

При цьому суд наголошує, що 29 січня 2021 року позивач звернулася до відповідача саме із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а не із заявою про перерахунок пенсії.

Стосовно аргументів ГУ ПФУ у Волинській області, що ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», а тому з цих підстав їй було відмовлено в перерахунку пенсії за віком, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також суд зауважує, що лист відділу перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №0300-0305-8/6208 від 05 лютого 2021 року про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 січня 2021 року за визначенням, наведеним у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України, є не є актом індивідуальної дії. Таким актом є рішення відділу перерахунків № 1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02 лютого 2021 року №68.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків № 1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02 лютого 2021 року №68 та для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII та здійснити нарахування та виплату зазначеної пенсії з часу звернення, тобто з 29 січня 2021 року відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати, наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області згідно з супровідним листом від 20 січня 2021 року №0300-0502/8/3083.

Керуючись статтями 2, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків № 1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02 лютого 2021 року №68.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по віку відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та здійснити нарахування та виплату зазначеної пенсії з 29 січня 2021 року відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати, наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області згідно з супровідним листом від 20 січня 2021 року №0300-0502/8/3083.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк