Справа № 520/10427/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 р.Справа № 520/10427/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту реєстрації Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 24.12.20 року по справі № 520/10427/2020

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни , Департаменту реєстрації Харківської міської ради треті особи Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни (відповідач -1), Департаменту реєстрації Харківської міської ради (відповідач-2), третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгеніївни №5945852 від 03.07.2020 року про відмову в здійсненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгеніївни №5945852 від 03.07.2020 року про відмову в здійсненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент реєстрації Харківської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстрації Харківської міської ради (пл. Конституції, буд. 7, м. Харків, 61200, ) на користь позивача судовий збір у розмірі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Відповідач, Департамент реєстрації Харківської міської ради, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №520/10427/2020 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що, розглянувши заяву про державну реєстрацію речових прав, додані до неї документи, відомості Єдиних та Держаних реєстрів, державний реєстратор прав встановив, що проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , неможливе. Так, відповідачем було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , керуючись вимогами ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 18, 23 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції помилково тлумачить необхідність застосування пункту 12 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» лише у разі договірної підстави набуття права власності, в разі відчуження майна однією особою на користь іншої. Відповідач зазначає, що відчуження передусім пов`язано з переходом прав від одного суб`єкта до іншого, і не може детермінуватися виключно, як передавання речі, майна. Відчуження проводиться головним чином по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна або на підставі рішення суду в примусовому порядку. Відповідач вважає правомірним рішення Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгеніївни №5945852 від 03.07.2020 року про відмову в здійсненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 року у справі № 642/1871/20 про поділ майна подружжя було визнано право власності позивача на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м (надалі - будинок) в порядку поділу майна подружжя.

Після набрання рішенням суду законної сили позивач звернулась до Департаменту реєстрації ХМР із заявою про реєстрацію речового права на вказаний будинок, яка була прийнята відповідачем 01.07.2020 року.

Для реєстрації було надано необхідний пакет документів, зокрема, копію судового рішення та технічний паспорт будинку.

Відповідач рішенням обтяжень №5945852 від 03.07.2020 року відмовив в державній реєстрації права власності позивача на вказаний будинок, посилаючись на інформацію з Єдиного реєстру боржників згідно якого власник будинку ОСОБА_2 , є боржником щодо конфіскації майна за виконавчим провадженням №54330523, яке перебуває на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області та посилаючись на п.12 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даній справі єдиною підставою набуття права власності позивачем є рішення суду про визнання права власності, тому у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (ділі за текстом - Порядок) встановлено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку).

Згідно з п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Положення ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" кореспондуються з п. 18 та п. 23 Порядку №1127.

При цьому, окремими підставами для державної реєстрації права власності закон визначає рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") та укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом першої інстанції зроблено висновок, що в даному випадку єдиною підставою набуття права власності позивачем є рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 року у справі № 642/1871/20 про поділ майна подружжя, яким визнано право власності позивача на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що 01.07.20 року ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 40244305 для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Заявником до заяви подано рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21.05.2020р. у справі 642/1871/20 про розподіл майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду заяви, відповідно до п. 12 Порядку, державним реєстратором отримано відомості: з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких право власності на житловий будинок літ. «К-2» з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; відомості з Єдиного реєстру боржників, які містять актуальну інформацію стосовно зареєстрованого виконавчого провадження за номером 54330523; боржник: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; документ видав: Ленінський р/с м. Харкова; категорія стягнення: конфіскація майна; орган ДВС в якому перебуває на виконанні: Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

З огляду на викладене, Державним реєстратором Шеховцовою М.Є., розглянувши у сукупності заяву, документи, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Єдиного реєстру боржників, зроблено висновок про неможливість проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, за змістом п. 12 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відчуження пов`язано з переходом саме прав власності на річ від одного суб`єкта до іншого. Відчуження проводиться по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна або на підставі рішення суду в примусовому порядку.

Так, згідно ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майне та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо завстосування п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" лише у разі наявності договірної підстави набуття права власності, коли відбувається відчуження майна однією особою на користь іншої.

Таким чином, державним реєстратором прав на майно було прийнято вмотивоване та обґрунтоване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до вимог чинного законодавства України, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, за приписами п. 9-1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», визнано обов`язок державного реєстратора повідомити орган державної виконавчої служби про подання заяви щодо майна, яке належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 у справі №520/10427/2020 не відповідає обставинам справи та суд першої інстнції помилково застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту реєстрації Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 520/10427/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в позові ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 02.04.2021 року