Справа № 520/4462/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 р.Справа № 520/4462/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.12.20 року по справі № 520/4462/2020

за позовом Приватної фірми "Світ"

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма Світ звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просила:

- визнати податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 протиправним та скасувати;

- визнати податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 протиправним та скасувати;

- визнати податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 протиправним та скасувати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 13029366 (тринадцять мільйонів двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят шість) грн. 00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року Головного управління Державної податкової служби у Харківській області в частині визначення суми за податковим зобов`язанням у розмірі 2115318 (два мільйони сто п`ятнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 17 коп. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1057659 (один мільйон п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, 61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватної фірми Світ (, 61106, м. Харків, вул. Плиткова, б.12) сплачений судовий збір в сумі 20653 (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 01 коп.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що підприємством допущено порушення податкового законодавства, господарські операції з контрагентами не мали реальний характер, первинні документи складені між позивачем та підприємствами-контрагентами не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Представник позивача у письмовому відзиві заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Під час апеляційного розгляду справи судом замінено позивача з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України () на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020р. № 893 «Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» та витягу з Єдиного державного реєстру України.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області була проведена документальна планова перевірка Приватної фірми Світ.

За результатом перевірки складено акт від 13.02.2020 року № 382/20-40-05-18-09/30290144 (надалі - Акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки Приватної фірми Світ встановлено порушення:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування всього у сумі 13261700 грн. за три квартали 2019 року;

- пп. а п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198, та п.201.1, п. 201.7 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 161 785 грн., у тому числі на 46 467 грн. за лютий 2017 року, на 67 937 грн. за березень 2017 року, на 64 053 грн. за червень 2017 року, на 69 027 грн. за серпень 2017 року, на 27 144 грн. за жовтень 2017 року, на 17 418 грн. за грудень 2017 року, на 34 887 грн. за лютий 2018 року, на 28 622 грн. за квітень 2018 року, на 681 925 грн. за травень 2018 року, на 131 419 грн. за червень 2018 року, на 60 754 за липень 2018 року, на 55 799 грн. за серпень 2018 року, на 50 244 грн. за вересень 2018 року, на 82 207 грн. за жовтень 2018 року, на 65 673 грн. за листопад 2018 року, на 197 986 грн. за грудень 2018 року, на 100 676 грн. за січень 2019 року, на 78 475 грн. за лютий 2019 року, на 114 583 грн. за березень 2019 року, на 120 993 грн. за квітень 2019 року, на 24 337 грн. за травень 2019 року та на 41 159 грн. за червень 2019 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 2 161 785 грн., у тому числі на 46 467 грн. за лютий 2017 року, на 67 937 грн. за березень 2017 року, на 64 053 грн. за червень 2017 року, на 69 027 грн. за серпень 2017 року, на 27 144 грн. за жовтень 2017 року, на 17 418 грн. за грудень 2017 року, на 34 887 грн. за лютий 2018 року, на 28622 грн. за квітень 2018 року, на 681 925 грн. за травень 2018 року, на 131 419 грн. за червень 2018 року, на 60 754 за липень 2018 року, на 55 799 грн. за серпень 2018 року, на 50 244 грн. за вересень 2018 року, на 82 207 грн. за жовтень 2018 року, на 65 673 грн. за листопад 2018 року, на 197 986 грн. за грудень 2018 року, на 100 676 грн. за січень 2019 року, на 78 475 грн. за лютий 2019 року, на 114 583 грн. за березень 2019 року, на 120 993 грн. за квітень 2019 року, на 24 337 грн. за травень 2019 року та на 41 159 грн. за червень 2019 року;

- ст.270, п.п. 284.1. ст.284 , п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму земельного податку всього 636 155,26 грн., у т.ч. за 2017 р. в сумі 261 732,39 грн., за 2018 р. в сумі 261 732,39 грн. та за 2019 р. в сумі 112 690,48 грн.

- п.п. 176.2 б п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, встановлено не відображення у звіті за формою №1-ДФ за 3 квартал 2018 року виплати коштів за придбані товари/надані послуги фізичній особі-підприємцю за ознакою доходу 157 Дохід, виплачений самозайнятій особі;

- п.п. 168.1.2, п. 168.1 ст.168, п.п. 176.2.а п. 176.2 ст.176 з урахуванням п. 102.1, статті 102 Податкового кодексу України встановлено неперерахування утриманого із заробітної плати військового збору у встановлений законодавством термін за лютий 2017 року в сумі 59,47 гривень;

- частини 2 статті 6 Закону України від 08 липня 2010 рою, №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі змінами та доповненнями встановлено заниження суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок за липень 2017 року на суму 87,42 грн., заниження єдиного внеску за липень 2017 року на суму 19,24 гривень.

На підставі висновків акту перевірки Головного управління Державної податкової служби у Харківській області було винесено податкові повідомлення-рішення від 20.03.2020 року:

- №8, яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13261700,00 грн.;

- №8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 3242677,50 грн., з яких за податковим зобов`язанням 2161785,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1080892,50 грн.;

- №8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 795194,08 грн.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем в ході судового розгляду справи правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна фірма Світ у перевіряємий період мала господарські відносини із ТОВ Кейнфор, ТОВ Фіолент Групп, ТОВ Калісто Інтел, ТОВ Перший будівельний Мегаполіс, ТОВ Вессанс, ТОВ Атлантіс Тренд, TOB Джорджія Консалт, TOB Буд Корпорейшн, ТОВ Тімбер-Проф, ТОВ ТК Західна Логістика, ТОВ Лайтенс, ТОВ Дрантек, ТОВ Нордвел Групп, ТОВ Траст Лайн, ТОВ Феррете, ТОВ Праймон, ТОВ Калетта, ТОВ Арнайс, ТОВ Лойдморісгруп, ПП К`ю Партс, ПП Юнісвіт, ПП Фостерс, ПП Смартбуд- трейд, ПП Таймікс.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2018 року між ПП К`ю партс з однієї сторони Постачальник та ПФ Світ з іншої сторони Покупець уклали договір поставки № 01/04-2018, за яким постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити товари у кількості, якості, асортименті і за ціною зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками Сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 667 від 18.07.2018, № 558 від 06.07.2018, № 496 від 27.06.2018, № 497 від 25.06.2018, № 470 від 21.06.2018, № 362 від 21.05.2018, № 361 від 18.05.2018, № 354 від 18.05.2018, № 358 від 16.05.2018, № 219 від 04.05.2018, № 150 від 20.04.2018.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні № Р667 від 18.07.2018, № Р558 від 06.07.2018, № Р496 від 27.06.2018, № Р497 від 25.06.2018, № Р470 від 21.06.2018, № Р389 від 05.06.2018, № Р362 від 21.05.2018, № Р361 від 18.05.2018, № Р354 від 18.05.2018, №Р358 від 16.05.2018, №Р219 від 04.05.2018, №Р150 від 20.04.2018.

Крім того, позивачем надано довіреності № 39 від 18.07.2018, № 38 від 06.07.2018, № 23 від 27.06.2018, № 22 від 25.06.2018, № 21 від 21.06.2018, № 20 від 05.06.2018, № 19 від 21.05.2018, № 17 від 18.05.2018, № 18 від 18.05.2018, № 13 від 20.04.2018, № 15 від 04.05.2018, № 16 від 16.05.2018.

01 серпня 2018 року між ПП Юнісвіт з однієї сторони Постачальник та ПФ Світ з іншої сторони Покупець уклали договір поставки № 01/08-2018 за яким постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити товари у кількості, якості, асортименті і за ціною зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками Сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 281 від 17.08.2018, № 142 від 03.08.2018.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні № Р281 від 17.08.2018, № Р142 від 03.08.2018,

Крім того, позивачем надано довіреності № 40 від 03.08.2018, № 44 від 17.08.2018.

09 березня 2017 року між ТОВ Тімбер-Проф з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу №09/03, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 44 від 10.03.2017 та товарно-транспортну накладну № 10-1 від 10.03.2017.

03 серпня 2017 року між ТОВ Праймон з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу №0308, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 61 від 03.08.2017 та товарно-транспортну накладну № 03-2 від 03.08.2017.

01 червня 2017 року між ТОВ Дрантек з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу № 0106, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 3 від 02.06.2017, № 22 від 09.06.2017, № 56 від 16.06.2017, № 112 від 23.06.2017.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні № 02-1 від 02.06.2017, № 09-1 від 09.06.2017, № 16-1 від 16.06.2017, № 23-1 від 23.06.2017.

12 березня 2018 року між ТОВ Калетта з однієї сторони Первісний кредитор та ТОВ Фактор Гарант з іншої сторони Новий кредитор укладено договір факторингу № 1203-2018, за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне Первісному кредиторові на підставі Договору купівлі-продажу № 18/12-2017 (укладеного 18.12.2017 між ТОВ Калетта та ПФ Світ).

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 99 від 21.12.2017 та товарно-транспортну накладну № 99 від 21.12.17.

05 лютого 2018 року між ТОВ Лойдморісгруп з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу №05/02 за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

14 березня 2018 року між ТОВ Лойдморісгруп з однієї сторони Первісний кредитор та ТОВ Фактор Гарант з іншої сторони Новий кредитор укладено договір факторингу № 1403-2018 за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне Первісному кредиторові на підставі Договору купівлі-продажу № 05/02 (укладеного 05.02.2018 між ТОВ Лойдморісгруп та ПФ Світ),

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано повідомлення про відступлення права вимоги від 19.03.2018, акт взаємних розрахунків між ТОВ Лойдморісгруп та ПФ Світ, видаткову накладну №41 від 07.02.2018 та товарно-транспортну накладну № 07-1 від 07.02.2018.

19 лютого 2018 року між ТОВ Арнайс з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу № 19/02, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 196 від 21.02.2018, товарно-транспортну накладну № 21-1 від 21.02.2018 та акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2018, 30.06.2018, 30.09.2018.

15 березня 2017 року між TOB ТК Західна Логістика з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу № 15/03 від 15.03.2017 за яким продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно-матеріальні цінності, що надалі іменуються - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 2 від 17.03.2017, товарно-транспортну накладну № 17-1 від 17.03.2017.

26 червня 2017 року між ТОВ Лайтенс з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу № 2606-2017, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 133 від 27.06.2017, товарно-транспортну накладну № 27-2 від 27.06.2017.

06 грудня 2018 року між ПП Таймікс з однієї сторони Постачальник та ПФ Світ з іншої сторони Покупець уклали договір поставки № 06/12-18, за яким постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити товари у кількості, якості, асортименті і за ціною зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками Сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 21 від 14.01.2019, № 20 від 04.01.2019, № 156 від 27.12.2018, №155 від 26.12.2018, № 154 від 19.12.2018, № 108 від 10.12.2018, № 73 від 06.12.2018.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні та відомості про вантаж № Р21 від 14.01.2019, № Р20 від 04.01.2019, № Р156 від 27.12.2018, № Р 155 від 26.12.2018, №Р 154 від 19.12.2018, № Р108 від 10.12.2018, № Р73 від 06.12.2018.

Крім того, позивачем надано довіреності № 2 від 14.01.2019, № 1 від 04.01.2019; № 61 від 27.12.2018, № 60 від 26.12.2018, № 59 від 19.12.2018; № 58 від 10.12.2018, № 56 від 06.12.2018.

03 вересня 2018 року між ПП Фостерс з однієї сторони Постачальник та ПФ Світ з іншої сторони Покупець уклали договір поставки № 03/09-2018, за яким постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити товари у кількості, якості, асортименті і за ціною зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками Сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 501 від 02.11.2018, № 419 від 17.10.2018, № 277 від 09.10.2018, № 278 від 01.10.2018, № 127 від 19.09.2018, № 39 від 03.09.2018.

Також, позивачем надано товарно-трансортні накладні та відомості вантаж № Р501 від 02.11.2018, № Р419 від 17.10.2018, № Р277 від 09.10.2018, № Р278 від 01.10.2018, № Р127 від 19.09.2018, № Р39 від 03.09.2018.

Крім того, позивачем надано довіреності № 53 від 02.11.2018, № 52 від 17.10.2018, № 51 від 09.10.2018, № 48 від 01.10.2018, № 47 від 19.09.2018, № 45 від 03.09.2018.

15 листопада 2018 року між ПП Смартбуд-трейд з однієї сторони Постачальник та ПФ Світ з іншої сторони Покупець уклали договір поставки № 15/11-18, за яким постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити товари у кількості, якості, асортименті і за ціною зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною договору з моменту їх підписання повноважними представниками Сторін.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 125 від 16.11.2018, № 636 від 21.06.2019, № 384 від 14.05.2019, № 364 від 10.05.2019, № 314 від 19.04.2019, № 292 від 15.04.2019, № 272 від 11.04.2019, № 271 від 02.04.2019, №217 від 22.03.2019, № 165 від 11.03.2019, № 164 від 04.03.2019, № 98 від 12.02.2019, № 99 від 08.02.2019, № 51 від 28.01.2019, № 50 від 24.01.2019.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні та відомості про вантаж № Р125 від 16.11.2018, №Р636 від 21.06.2019, № Р384 від 14.05.2019, № Р364 від 10.05.2019, № Р314 від 19.04.2019, № Р292 від 15.04.2019, № Р 272 від 11.04.2019, № Р271 від 02.04.2019, №Р217 від 22.03.2019, № Р165 від 11.03.2019, № Р 164 від 04.03.2019, № Р98 від 12.02.2019, № Р99 від 08.02.2019, № Р51 від 28.01.2019, № Р 50 від 24.01.2019.

Крім того, позивачем надано довіреності № 55 від 16.11.2018, № 19 від 10.05.2019, № 18 від 19.04.2019, № 17 від 15.04.2019, № 15 від 11.04.2019, № 14 від 02.04.2019, № 13 від 22.03.2019, № 12 від 11.03.2019, № 11 від 04.03.2019, № 7 від 12.02.2019, № 5 від 08.02.2019, № 4 від 28.01.2019, № 3 від 24.01.2019.

14 серпня 2017 року між ТОВ Феррете з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір купівлі-продажу №14/08, за яким Продавець приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця товарно- матеріальні цінності, надалі іменується - товар, а покупець - прийняти та оплатити зазначений товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні № 2347 від 22.08.2017 та 2346, 2345, від 16.08.2017.

Також, позивачем надано товарно-транспортні накладні № 16-1, №16-2 від 16.08.2017 та №22-1 від 22.08.2017.

15 серпня 2017 року між ТОВ Нордвел Груп з однієї сторони Продавець та ПФ Світ з іншої сторони Покупець було укладено договір поставки № 15-08/2017, за яким в порядку і на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується сплатити за товари народного споживання, асортимент і кількість яких вказуються в накладних на Товар, що є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткову накладну № 3 від 15.08.2017 та товарно-транспортну накладну № 3 від 15.08.2017.

Крім того, позивачем на підтвердження розрахунків з вищевказаними контрагентами надано виписки по рахунках ПФ Світ та обротно-сальдові відомості за рахунком № 631 ПФ Світ.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.90 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому посилання податкового органу, з якими правомірно не погодився суд першої інстанції, на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання у господарській діяльності товариства, є помилковими.

Також, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів, виявлені контролюючим органом у результаті перевірки позивача, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Більш того, вони не є підставою для висновку про нереальність здійснення господарської операції та про обґрунтованість рішення органу доходів і зборів щодо нарахування податкового зобов`язання. Таким чином, помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Натомість, відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача ПФ Світ з ТОВ Кейнфор, ТОВ Фіолент Групп, ТОВ Калісто Інтел, ТОВ Перший будівельний Мегаполіс, ТОВ Вессанс, ТОВ Атлантіс Тренд, TOB Джорджія Консалт, ТОВ Траст Лайн, ґрунтуються на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

За змістом ст.ст. 138, 198 Податкового кодексу України, для декларування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ платник податків має підтвердити понесення ним витрати на придбання товарів та нарахований постачальниками товарів (робіт, послуг) ПДВ належним чином складеними податковими накладними, платіжними документами та іншими первинними документами, а також довести зв`язок такого придбання з власною оподатковуваною господарською діяльністю.

Разом з тим, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та ПФ Світ з ТОВ Кейнфор, ТОВ Фіолент Групп, ТОВ Калісто Інтел, ТОВ Перший будівельний Мегаполіс, ТОВ Вессанс, ТОВ Атлантіс Тренд, TOB Джорджія Консалт, ТОВ Траст Лайн, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що позивачем під час судового розгляду було доведено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентами господарських операцій, та як наслідок, правомірність віднесення сум коштів до податкового кредиту по операціям з вказаними вище контрагентами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Таким чином судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції щодо того, що податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року ГУ ДПС у Харківській області в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 13029366 (тринадцять мільйонів двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят шість) грн. 00 грн. та податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року ГУ ДПС у Харківській області в частині визначення суми за податковим зобов`язанням у розмірі 2115318 (два мільйони сто п`ятнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 17 коп. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1057659 (один мільйон п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 10 коп. винесені всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню у вказаних частинах.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року, суд зазначає наступне.

Так, контролюючий орган приймаючи податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року виходив з того, що Приватною фірмою Світ занижено земельний податок на сумі 636155,26 грн. за період 2017 року по 2019 рік.

Відповідно до договору оренди, який був укладений позивачем з Харківською міською радою, №88185/05 від 28.11.2005 року позивачу була надана земельна ділянка площею 0,1515 га за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 24Д, строком до 30.09.2053 року. Розмір орендної плати згідно з п. 9 договору з 2007 року становив 7 234,14 грн. в місяць.

Згідно з резолютивною частиною рішення господарського суду Харківської області від 02.02.2016 року по справі №922/6438/15 в умови договору оренди №88185/05 від 28.11.2005 року були внесені зміни, визначений кадастровий номер земельної ділянки: :03:017:0006, а п. 9 договору був викладений в наступній редакції: Розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 782/14 від 20.11.2013 на рік становить 5,6 % від її нормативної грошової оцінки і складає 250637,74 грн. (двісті п`ятдесят тисяч шістсот тридцять сім гривень 74 копійки), або в місяць - 20886,48 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень 48 копійок)..

Відповідно до п. 289.1. ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Згідно з п. 286.2. ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Вказана податкова декларація за 2017 рік була подана позивачем 17.02.2017 року, що встановлено в акті перевірки та не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Згідно з п.114.1 ст.114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, приписи ПК України пов`язують відлік строку давності для застосування штрафних санкцій до платника податків та визначення сум грошових зобов`язань платника податків саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року по справі №820/3544/17.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку граничний термін подачі вказаної декларації є 20.02.2017 року.

Так, 1095 днів по відношенню до земельного податку за 2017 рік спливли 20.02.2020 року.

Грошове зобов`язання з земельного податку за 2017 рік нараховано та застосовано штрафні санкції відповідачем відповідно до податкового повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року, тобто за межами 1095 днів.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року у вказаній частині є протиправним.

28.02.2017 року за позивачем було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво площею забудови 1767,9 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, яка була надана позивачу в оренду.

26.05.2018 року позивач здійснив відчуження частини- 95/100, вищенаведеного об`єкта нерухомого майна на користь іншою юридичної особи - ТОВ Лагуна 2018.

Відтак, починаючи з 26.05.2018 року до ТОВ Лагуна 2018 перейшло право користування частини - 95/100, земельної ділянки, яка була надана позивачу на підставі договору оренди №88185/05 від 28.11.2005 року.

Відповідно до п. 286.6. ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності.

Отже, починаючи з 27.05.2018 року позивач повинен був сплачувати 5/100 розміру орендної плати за надану йому в користування земельну ділянку.

За таких обставин розмір орендної плати, який повинен був сплатити позивач за 2018 рік повинен був становити повну плату за перші чотири місяці 2018 року + повну плату за 26 днів травня 2018 року + 5% орендної плати за червень-грудень 2018 року ((39 625,96 грн. х 4 міс.) + (1 320,77 грн. х 26 днів) + ((39 625,96 х 5%) х 7 міс.)), тобто суму в розмірі 206712,95 грн.

При цьому, позивачем було задекларовано та сплачено орендної плати за 2018 рік в розмірі 213779,13 грн., тобто в розмірі, більшому на 7066,18 грн.

Суд зазначає, що висновки відповідача про обов`язок сплати позивачем орендної плати за 2018 рік в розмірі 475511,52 грн. є безпідставними.

На підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2019 року позивач здійснив відчуження частини - 5/100, в об`єкті нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, наданої йому в оренду, на користь ТОВ Лагуна 2018 і з цього часу до останнього перейшло право користування земельною ділянкою в повному обсязі.

За таких обставин, починаючи з 02.04.2019 року позивач не повинен був сплачувати орендну плату взагалі, а розмір орендної плати до цього часу повинен був розраховуватись наступним чином ((39 625,96 х 5%) х 3 міс.) + 1 320,77 грн. х 1 день)) і повинен був становити за 2019 рік 7264,66 грн.

При цьому, позивачем було задекларовано та сплачено орендної плати за 2019 рік (з урахуванням уточнення) в розмірі 92043,65 грн., тобто в розмірі, більшому на 84778,99 грн.

Суд зазначає, що висновки відповідача про обов`язок сплати позивачем орендної плати за 2019 рік в розмірі 204734,13 грн. є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, судовика колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 20.03.2020 року №8 винесене всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов`язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов`язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення №8 від 20.03.2020 року в частині визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 13029366 грн. та №8 від 20.03.2020 в частині визначення суми за податковим зобов`язанням у розмірі 2115318,17грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1057659,10 грн. , податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому вони є незаконним та підлягають частковому скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень, частково не довів обґрунтованість висновків акту перевірки.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємством допущено порушення податкового законодавства, господарські операції з контрагентами не мали реальний характер не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Крім того, зазначені висновки спростовуються наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Твердження скаржника про те, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року по справі № 520/4462/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич

Повний текст постанови складено 01.04.2021 року