Справа № 140/17051/20
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року ЛуцькСправа № 140/17051/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Філімоновій О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника Волинської митниці Держмитслужби Клекоцюка Р.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці ДФС (далі - відповідач-1), Волинської митниці Держмитслужби (далі-відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС Германа Василя від 16.11.2020 № 60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці Держмитслужби або на рівнозначній посаді, стягнення з Волинської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.11.2020 по день поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 № 60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС із 19.11.2020 у зв`язку із реорганізацією Волинської митниці ДФС, є протиправним, виданим всупереч вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач вказує, що 26.05.2020 йому вручили письмове попередження про наступне вивільнення із займаної посади з 26.06.2020. Однак він не був звільнений 26.06.2020 і лише 16.11.2020, майже через п`ять місяців після попередження, відповідачем-1 видано оскаржуваний наказ про його звільнення з 19.11.2020. На думку позивача, оскільки його не було звільнено через місяць після попередження про вивільнення, то він вважається таким, що продовжує працювати і надалі, оскільки для його звільнення необхідно було повторно вручити повідомлення про звільнення не пізніше як через тридцять днів до дня звільнення.

Крім того зауважує, що у період з 19.11.2020 по 27.11.2020 він перебував на лікуванні, що підтверджується відповідним листком непрацездатності. У зв`язку з неприйняттям вказаного листка непрацездатності службовими особами Волинської митниці ДФС, позивач був змушений 08.12.2020 року направити голові комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС письмову заяву з проханням прийняти лист непрацездатності для його оплати та прийняття рішення про внесення змін в наказ про звільнення в частині дати звільнення. Однак на дату звернення до суду відповіді позивач не отримав, також йому не було видано трудової книжки.

Також наголошує, що з оскаржуваного наказу вбачається, що його звільнили у зв`язку із реорганізацією Волинської митниці ДФС шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України», звільнення відбулось відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 стаття 40 КЗпП України. Разом з тим, позивачу не було запропоновано жодної посади у Волинській митниці Держмитслужби, при цьому вакантні місця у вказаному органі були, які зайняли новопризначені працівники не з митних органів.

Позивач вказує, що такі дії відповідачів викликають у нього небезпідставні сумніви в упередженості та добросовісності митного органу щодо нього, які не відповідають конституційним принципам рівності та справедливості, верховенству права, з котрих випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інакше не може забезпечити її однакове застосування, що не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини другої статті 257 КАС України.

22.11.2020 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що 15.12.2020 головою комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС надіслано йому супровідний лист із наказом № 66-0 від 14.12.2020 про внесення змін до наказу № 60-0 від 16.11.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині зміни дати його звільнення із 19.11.2020 на 30.11.2020. З урахуванням наведеного позивач також просить визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС Германа Василя від 14.12.2020 № 66-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »., поновити його на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці Держмитслужби або на рівнозначній посаді та стягнути з Волинської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2020 по день поновлення на посаді, виходячи з середньоденного заробітку.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що Верховною Радою України 19.09.2019 прийнято Закон України №117-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», який набрав чинності 25.09.2019, а 14.01.2020 - Закон України № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності з 13.02.2020.

Цими законами внесено численні зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про державну службу» та до КЗпП України.

Вказує, що зазначеними законами скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення пункту 1 частини 1 статті 87 3акону України «Про державну службу», яка визначала, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Також зазначає, що з урахуванням внесених змін до Закону України «Про державну службу» та КЗпП України, наявність чи відсутність вакантних посад в державному органі вже не має правового значення, оскільки з 13.02.2020 відсутній обов`язок керівника, суб`єкта призначення пропонувати такі посади державному службовцю, як відсутній і обов`язок щодо його працевлаштування.

З огляду на вищевикладене вважає, що наказ Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 із змінами, внесеними наказом від 14.12.2020 №66-0, є таким що прийнятий в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством про державну службу, відтак у задоволенні позову просив відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 заперечив позовні вимоги. Вказує на безпідставність тверджень позивача про порушення Волинською митницею Держмитслужби його прав щодо запропонування вакантних посад, так як в силу нормативно-правових актів, чинних на час виникнення спірних правовідносин, у суб`єкта призначення був відсутній такий обов`язок. Вважає, що наказ Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 із змінами, внесеними наказом від 14.12.2020 №66-0 є таким, що прийнятий в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством про державну службу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідях на відзиви відповідачів позивач підтримав власну правову позицію, викладену у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог, та просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 22.02.2021 постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, та просив позов задовольнити, а представник відповідача-2 просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що наказом Волинської митниці ДФС від 28.11.2018 №676-0 «Про переведення» позивача ОСОБА_1 з 01.12.2018 переведено на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податку службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 року №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, згідно з яким утворено Волинську митницю Держмитслужби, а також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2, згідно якого Волинську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України «Про реорганізацію митниць ДФС» від 25.11.2019 №30-рп розпочато реорганізацію Волинської митниці ДФС.

27.11.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Волинської митниці ДФС в процесі припинення.

У свою чергу, 15.11.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрація юридичної особи - Волинської митниці Держмитслужби.

При цьому, наказом Державної митної служби України «Про введення в дію структур територіальних органів Держмитслужби та затвердження граничної чисельності їх працівників» від 28.10.2019 року №22 затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів Держмитслужби, в тому числі і Волинської митниці Держмитслужби у кількості 579 штатних одиниць.

Судом також встановлено, що 26.05.2020 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 та від 02.10.2019 року №858, з урахуванням особливостей, визначених частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», частиною 6 статті 49-2 КЗпП України, попереджено ОСОБА_1 , який займає посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС про наступне звільнення із займаної посади 26.06.2020 на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом Волинської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 » від 16.11.2020 №60-0 ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС, звільнено із займаної посади 19.11.2020 року у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС відповідно пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Із вказаним вище наказом позивача ознайомлено 16.11.2020, про що свідчить його підпис на списку розсилки до вказаного наказу, крім того, зазначений наказ був надісланий позивачу листом від 16.11.2020 №10065/03-70-04.

У зв`язку з відсутністю позивача на роботі в день звільнення 19.11.2020, про що свідчить протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 19.11.2020, на електронну адресу останнього та поштовим зв`язком було надіслано йому лист про від 19.11.2020 №10182-7.3-12 про необхідність отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку.

В подальшому, 08.12.2020 позивач направив на адресу відповідача-1 заяву, в якій повідомив про перебування з 19.11.2020 по 27.11.2020 на лікуванні, на підтвердження чого надав листок непрацездатності АКА №494644.

Наказом Волинської митниці ДФС «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »» від 14.12.2020 №66-0 внесено зміни до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », зокрема, в п.1 наказу слова та цифри « 19 листопада 2020 року» замінено на слова та цифри « 30 листопада 2020 року».

Із вказаним вище наказом позивача ознайомлено 16.12.2020, про що свідчить його підпис на списку розсилки до вказаного наказу, крім того, даний наказ був надісланий позивачу листом від 15.12.2020 №11067/03-70-04.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягнення визначає Закон України «Про державну службу» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 1 статті 1 цього Закону державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Частинами 1, 2 статті 3 Закону передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 2,3 статті 5 цього Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону, зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною 3 статті 87 згаданого вище Закону (в редакції Закону України від 14.01.2020 № 440-IX) передбачає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Разом з тим, суд враховує також те, що відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу від 16.11.2020 №60-0, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС шляхом їх приєднання до митної служби відповідно пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за своєю суттю приєднання - це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Таким чином, як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. У цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Волинську митницю Держмитслужби та реорганізовано Волинську митницю ДФС шляхом її приєднання до Волинської митниці Держмитслужби. При цьому, Волинська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Волинській митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 15.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи Волинської митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок №1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку №1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пункт 12 Порядку №1074 передбачає, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Згідно з пунктом 13 Порядку №1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Таким чином, з наведеного вище слід дійти висновку про те, що повноваження Волинської митниці ДФС перейшли до Волинської митниці Держмитслужби 08.12.2019.

Згідно зі штатним розписом Волинської митниці Держмитслужби на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 09.10.2019, штатна кількість працівників становить 579 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 3203605 грн. (в тому числі по митному посту «Володимир-Волинський» - 34 штатних одиниць з фондом оплати праці 187870 грн.).

Штатний розпис Волинської митниці ДФС на 2019 рік становив 623 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 3150432 грн.

Разом з тим, з дослідженої судом структури штатного розпису та листа відповідача про надання інформації вбачається, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення (26.05.2020), а також день звільнення позивача з посади (19.11.2020), у Волинській митниці Держмитслужби були вакантними 21 та 15 посад відповідно, в тому числі вакантними були посади головних державних інспекторів відділів митного оформлення.

При вирішенні питань щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, суд звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Суд зазначає, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

При цьому, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач як суб`єкт призначення не навів необхідного обґрунтування як підстави для звільнення позивача та не прийняття рішення про його переведення до реорганізованого органу.

Так, частина 3 статті 87 Закону передбачає, зокрема, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Разом з тим, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень реалізовувати це право обґрунтовано та мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип «правової визначеності».

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відтак свобода розсуду означає не свободу вибору керівника державного органу кого звільнити, а кого залишити (перевести) на державній службі, а означає лише оптимальне застосування закону для досягнення цілей, встановлених у ньому. Такого оптимального застосування закону не буде, якщо керівник державного органу не запропонує працівнику посаду державної служби за її наявності. Якщо така вакансіє є у наявності, то у керівника державного органу є лише один вид правомірної поведінки запропонувати її працівнику.

Тобто, звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону без пропонування йому вакантної посади державної служби, якщо така наявна, буде незаконним рішенням та порушенням законодавства про працю.

Як встановлено судом під розгляду справи та не заперечується сторонами у справі, у Волинській митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що позивач обіймав до реорганізації, разом з тим, останньому не було запропоновано будь-якої посади в реорганізованому органі, а тому, на думку суду, звільнення позивача не може бути визнано обґрунтованим та законним.

Судом також враховано, що позивач має тривалий стаж роботи в митних органах, діючих заходів дисциплінарного стягнення у позивача на час звільнення не було, однак відповідачі ні в рішенні про звільнення його з посади, ні при розгляді цього публічно-правового спору не довели неможливості продовження позивачем державної служби у реорганізованому органі.

Щодо доводів відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу» в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», що встановлює 30-денний строк для попередження про вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Матеріалами справи стверджується, що правовідносини з приводу реорганізації Волинської митниці ДФС виникли 28.11.2019, тобто до набрання чинності Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи».

Суд звертає увагу, що звільнення ОСОБА_1 є частиною процедури реорганізації Волинської митниці ДФС, яка розпочалась 28.11.2019.

Тому, враховуючи вищевказані фактичні обставини справи, до правовідносин щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з реорганізацією державного органу необхідно застосовувати положення Закону України «Про державну службу» чинні на момент виникнення таких правовідносин, а саме в період коли розпочався процес реорганізації Волинської митниці ДФС в Волинську митницю Держмитслужби.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано доказів того, що при скороченні штату були залишені працівники із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж позивач.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №816/1232/17.

Також відповідно до роз`яснень, наданих Національним агентством України з питань державної служби від 14.02.2020 №48-р/з, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Згідно із частиною третьою зазначеної статті процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Про скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідацію або реорганізацію державного органу при відсутності обставин для зміни істотних умов державної служби, передбаченої статтею 43 Закону, державний службовець має бути попереджений про наступне вивільнення відповідно до частини першої статті 87 Закону. При цьому такому державному службовцю за наявності вакантних посад у державному органі має бути запропонована інша рівноцінна посада державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції інша робота (посада державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про державну службу» чинних на момент виникнення таких правовідносин в період коли розпочався процес реорганізації Волинської митниці ДФС викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 року в справі №140/6353/20.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про протиправність наказів Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 14.12.2020 №66-0 «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-о «Про звільнення ОСОБА_1 », а тому такі підлягають скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про поновлення на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці Держмитслужби або на рівнозначній посаді суд зауважує наступне.

Частиною 3 статті 5 Закону встановлено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, із аналізу норм статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення факту незаконного звільнення, орган, який вирішує спір, поновлює особу на посаді, яку вона займала до звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача звільнено 30.11.2020 з посади державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС, відтак, враховуючи наведені вище правові норми, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача є поновлення його на тій посаді та у тому органі, з якого його було протиправно звільнено, а саме: державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС з 01.12.2020 (оскільки день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем). А тому позовна вимога про поновлення його на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці Держмитслужби або на іншу рівнозначну посаду у вказаному органі підлягає частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

З довідки Волинської митниці Держмитслужби від 15.01.2021 №2/7.3-22-56 слідує, що ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували звільненню, тобто за вересень та жовтень 2020, нараховано заробітну плату у загальному розмірі 13490,00 грн. (6745,00 грн. х 2). Виходячи з цього, середньоденний заробіток позивача становив 313,72 грн.(13490,00 грн. : 43 робочих дні).

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 01.12.2020 (наступний день після звільнення) і по день прийняття даного рішення - 22.03.2021 складає 76 робочих днів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 23 842,72 грн. (313,72 грн. х 76 робочих днів).

Оскільки позивача було звільнено з Волинської митниці ДФС, яка на день розгляду справи в суді не виключена з ЄДРПОУ, запису про її припинення немає, відповідно саме з неї необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Також, пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду у цій справі підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, що становить 6745,00 грн. (13490,00 грн. : 2).

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 та наказ від 14 грудня 2020 року №66-0 «Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС з 01 грудня 2020 року.

Стягнути з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 842,72 (двадцять три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 72 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6 745 (шість тисяч сімсот сорок п`ять) гривень підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Волинська митниця ДФС (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, ідентифікаційний код 39472698).

Відповідач: Волинська митниця Держмитслужби (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, ідентифікаційний код 43350888).

Головуючий-суддя С. Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 01.04.2021 року.