Справа № 260/4502/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/4502/20 пров. № А/857/4331/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Гаврилко С.Є., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №260/4502/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ),

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: 1) звільнити позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви; 2) відкрити провадження у справі; 3) розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; 4) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09 червня 1997 року по 29 червня 2004 року; 5) визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року; 6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 09 червня 1995 року по 01 серпня 2020 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) заперечив проти вимог позивача ОСОБА_1 та подав у суд першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду, на підставі ст.240 ч.1 п.8, ст.123 КАС України, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 29.01.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки при прийнятті останньої окружний адміністративний суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів ті обставини, які ним були встановлені під час розгляду справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що у свою чергу стало причиною порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт на спростування висновків суду першої інстанції зазначає те, що 30.07.2020 року був виданий наказ №463-АГ «Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно». ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно, але він не має відповідної освіти щоб 30.07.2020 року визначити за цінами яких років йому порахували компенсацію за неотримане речове майно. З метою встановлення за якими цінами йому було здійснено нарахування та виплата грошової компенсації, зокрема, чи застосовувалась при нарахуванні компенсації закупівельна вартість речового майна станом на 01.01.2020, він 11.09.2020 звернувся із запитом до Окремої комендатури охорони і забезпечення. Відповідачем 29.09.2020 за №705/2698 було надано відповідь на його запит, яку він отримав 07 жовтня 2020 року і лише із цього часу довідався про реальне порушення його прав. Позовну заяву підписав та направив до суду 16 грудня 2020 року із об`єктивних причин, а саме у нього були суттєві проблеми зі станом здоров`я і він у період з 07 жовтня 2020 року по дату подання позову перебував на лікуванні, що підтверджується низкою документів лікарняних закладів.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 29.01.2021 та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначив, що вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції вважає таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає залишенню в силі та без змін. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржену позивачем ухвалу суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 по серпень 2020 року перебував на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 27.07.2020 №719-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракт) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 30.07.2020 року №737-ОС ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) з 01.08.2020 року (а.с. 9).

Згідно наказу Окремої комендатури охорони та забезпечення від 30.07.2020 року №463-АГ «Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно», ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно (а.с. 14).

31 липня 2020 року ОСОБА_1 було надано копію довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, на підставі якої повинна нараховуватись та виплачуватись компенсація за неотримане речове майно (а.с. 15-16).

11.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із запитом до Окремої комендатури охорони і забезпечення з метою з`ясування за якими цінами йому було здійснено нарахування та виплата грошової компенсації (а.с. 11).

Комендантом Окремої комендатури охорони і забезпечення 29.09.2020 за №705/2698 надано відповідь на запит ОСОБА_1 (а.с. 13).

Із змісту цієї відповіді та наданих до неї документів позивач ОСОБА_1 довідався, що при здійсненні йому відповідачем нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно було порушено приписи чинного законодавства, тому звернувся із вказаним позовом до суду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції керувався ст.240 ч.1 п.8, ст.123 КАС України та виходив з того, що позивачем подано позов з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, та не надано жодних доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з даним позовом в межах місячного строку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, частково не відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 16.12.2020р., подавши його засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом із штриховим ідентифікатором 736 (а.с. 26) та оспорює, зокрема, протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення) щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за неотримане речове майно за період із 09 червня 1997 року по 29 червня 2004 року. Також позивач просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (Окрема комендатура охорони і забезпечення), які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року. У зв`язку з цим просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 09.06.1995 року по 01.08.2020 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року.

Отже, спір у вказаній справі полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09.06.1995 року по 01.08.2020 року, а також протиправних діях, які полягають у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 9 частинами 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном здійснюється виплата грошової компенсації (відповідно до пункт 7 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178).

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що оскільки компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати, на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статті 233 частини 2 КЗпП України щодо стягнення такої без обмеження будь-яким строком при звільненні військовослужбовця.

Водночас, за своїм характером спірні правовідносини у вказаній справі пов`язані із проходженням та із звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону, де частиною 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд, що наведений у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розглядуваний адміністративний позов ОСОБА_1 подано до адміністративного суду із пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Однак, після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, встановивши факт пропуску строку звернення до суду із цим позовом, в подальшому не дотримав норм процесуального права та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частинами 3, 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, вказаними вище процесуальними нормами визначено, що перед залишенням позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд (суддя) повинен з`ясувати обставини про те, чи подано позивачем заяву про поновлення строку звернення до суду та чи є поважними причини пропуску такого строку.

Із матеріалів розглядуваної адміністративної справи видно, що після отримання позовної заяви суддя суду першої інстанції виніс ухвалу від 22.12.2020 року про відкриття провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. У цій ухвалі про відкриття провадження вказано, що адміністративний позов подано у строк, встановлений законом.

У процесі судового розгляду цієї справи суд першої інстанції, встановивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, не вирішив питання про залишення позовної заяви без руху, про відкладення судового розгляду справи чи про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, для надання позивачу можливості подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та долученням підтверджуючих доказів такої поважності.

До моменту винесення судом першої інстанції спірної ухвали від 29.01.2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду із розглядуваним позовом не було спірним і сторони у справі не наводили обґрунтувань з питання щодо наявності чи відсутності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд першої інстанції не вирішивши питання щодо наявності у позивача поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду дійшов передчасних висновків про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи неповно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 29.01.2021 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При продовженні розгляду справи суду першої інстанції необхідно, в тому числі, всебічно з`ясувати обставини справи, у відповідності до норм матеріального і процесуального права з`ясувати питання про те, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, яким є період пропущеного строку звернення до суду із цим адміністративним позовом, чи є наявними поважні причини пропуску такого строку та чи є підстави для поновлення такого строку.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №260/4502/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати, а справу №260/4502/20 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль