Справа № 380/828/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року справа №380/828/21
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

-визнати протиправною діяльність відповідача щодо надання позивачу довідки про грошове забезпечення за 2018 рік, без врахування індексації грошового забезпечення;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2018;

-стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 28.05.2020 до дня фактичного розрахунку 15.01.2021 включно, у розмірі 133623,17грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.06.2018 № 315 його звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2018 №182 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Позивач наголошує, що з урахуванням приписів п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу частини розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. Отже, на суб`єкта владних повноважень Військову частину НОМЕР_1 , у якій позивач проходив військову службу та перебував на усіх видах забезпечення покладається обов`язок організувати та вжити заходів щодо проведення з ним повного розрахунку за всіма видами забезпечення на день виключення зі списків частини. Лише 16.01.2021, на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 380/1024/20 та від 04.08.2020 у справі №380/4621/20, на картковий рахунок позивача перераховано грошові кошти в розмірі 100525,64грн. після набрання рішеннями суду законної сили. Отже, станом на дату виключення із списків особового складу частини 03.08.2018, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум остаточна завершена 16.01.2021, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України. Тому період з 28.05.2020 по 15.01.2021 включно вважає періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач помилково допускає можливість застосування норм законодавства про працю до правовідносин, які склалися у цій справі, оскільки жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Збройних Сил України не передбачено обов`язку військових частин щодо виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідач зауважує, що трудові відносини і відносини, пов`язані з проходженням військової служби за своїм походженням і сутністю є різними суспільними відносинами і належать до різних напрямків правового регулювання. Відповідач вказує, що у позовних вимогах позивачем зазначений період з 28.05.2020 по 15.01.2021. Однак, позивач вимагає при обрахуванні середнього грошового забезпечення за два останні місяці проходження ним військової служби збільшити суму отриманого ним у червні-липні 2018 року грошового забезпечення на розмір індексації грошового забезпечення за вказані місяці. При тому позивач використовує розрахунок індексації невідомого походження без жодної вказівки на його походження. Крім того, відповідач просить суд врахувати ту обставину, що військова частина НОМЕР_1 фінансується з Державного бюджету і виплата зазначеної суми у вказаному розмірі може призвести до неефективного використання коштів Державного бюджету. У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій вказує про те, що доводи відповідача про неможливість застосування норм трудового законодавства до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику усіх належних сум, а відтак можливим є застосування норм ст.ст.116 та 117 Кодексу законів про працю України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд встановив таке.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 07.02.2017 Військовою частиною НОМЕР_5 Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно із Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 182 від 03.08.2018 підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_6 , звільненого наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.06.2018 №315 відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті цього ж закону у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03.08.2018.

У лютому 2020 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2018;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 03.08.2018 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у сумі 100525,64грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2018. Стягнено з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 03.08.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525,64 грн. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2018 відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 05.10.2020.

15.10.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20 провести йому виплату грошової компенсації за період з 01.01.2016 по 03.08.2018 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525,64 грн.

Однак відповіді позивач не отримав.

13.11.2020 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20 провести йому виплату грошової компенсації за період з 01.01.2016 по 03.08.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525,64 грн. Також просив надати йому довідку про отримане грошове забезпечення за 2018рік, із обов`язковим врахуванням індексації грошового забезпечення, не проведення нарахування якої, згідно із рішенням суду, було визнано протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 .

Однак відповіді позивач не отримав.

16.11.2020 позивач втретє звернувся до відповідача із заявою, в якій просив на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20 провести йому виплату грошової компенсації за період з 01.01.2016 по 03.08.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525,64 грн. Також просив надати йому довідку про отримане грошове забезпечення за 2018рік, із обов`язковим урахуванням індексації грошового забезпечення, не проведення нарахування якої, згідно із рішенням суду, було визнано протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 .

21.12.2020 відповідач видав довідку 3380/489/1474пс/2 про грошове забезпечення ОСОБА_1 з розбивкою по місяцях, але без зазначення суми індексації.

Індексацію грошового забезпечення відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20 у розмірі 100525,64 грн. позивачу було виплачено 16.01.2021.

Вважаючи, що відповідач протиправно не видав позивачу довідку про грошове забезпечення за 2018 рік із зазначенням у ній індексації грошового забезпечення, а такж у зв`язку із виплатою грошового забезпечення з порушенням строку його виплати, ним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення за 2018 рік без урахування індексації грошового забезпечення, то суд зазначає таке.
Як видно з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою від 16.12.2020 та просив, серед іншого, видати довідку про отримане грошове забезпечення за 2018 рік із обов`язковим урахуванням індексації грошового забезпечення.

21.12.2020 відповідач видав довідку 3380/489/1474пс/2 про грошове забезпечення ОСОБА_1 з розбивкою по місяцях, але без зазначення суми індексації.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 цього ж Закону кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. Тобто, інформація може бути надана розпорядником лише у випадку, якщо така вже створена.

З матеріалів справи видно, що індексація грошового забезпечення, відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №380/1024/20, у розмірі 100525,64 грн. позивачу була нарахована та виплачена 16.01.2021.

Тобто станом на день звернення позивача (16.12.2020) із заявою про видачу означеної довідки та на день видачі такої довідки (21.12.2020) інформація про індексацію грошового забезпечення, яка підлягала стягненню згідно з рішенням Львівського окружного адімінстративного суду, ще створена не була. Тому відповідач не міг надати довідку відповідного змісту.

Водночас, позивач мав і має можливість звернутися про видачу такої довідки після нарахування йому індексації грошового забезпечення, тобто після 16.01.2021.

Відтак, у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо надання ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення за 2018 рік без урахування індексації грошового забезпечення суд відмовляє.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2018 та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 28.05.2020 до дня фактичного розрахунку 15.01.2021 включно у розмірі 133623,17грн., то суд зазначає таке.
Частиною 4 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не виплачена в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (03.08.2018), вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, відтак допустив протиправну бездіяльність. Тому відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації суд ураховує таке.
Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі постанова №100).

Відповідно до п.2 цієї постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 цього ж Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього ж Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 Кодексу Законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 Кодексу законів про працю України.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц).

Під час розгляду даної справи суд встановив, що відповідачем було порушено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення, що встановлено у рішенні Львівського окружного адміністративного суду 06.04.2020 у справі №380/1024/20.

За результатами розгляду справи №380/1024/20 суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2018; стягнув з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 03.08.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525 (сто тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн 64 коп. Рішення набрало законної сили 05.10.2020.

Суд встановив, що на виконання вказаного вище рішення суду, 16.01.2020 позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення на суму 100525,64грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем в частині виплати індексації грошового забезпечення період не у строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України.

Враховуючи обов`язковість вищевикладених висновків Верховного Суду, суд застосовує до обставин цієї справи відповідні критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України.

Одночасно суд зауважує, що у розрахунок середнього заробітку позивача слід включити суму індексаційних виплат грошового забезпечення, зокрема, у розрахунок грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням.

Позивач звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 у справі №380/1024/20, рішенням у якій визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2018; стягнув з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 03.08.2018, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у розмірі 100525 (сто тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн 64 коп. Рішення набрало законної сили 05.10.2020.

Сума виплаченої грошової компенсації, яку отримав позивач 16.01.2021 (100525,64грн.), є значно меншою, ніж визначена позивачем сума середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні (133623,17грн).

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виданої відповідачем, а також суми індексації грошового забезпечення, нарахованої у червні та липні 2018 (3291,72грн.х2міс.) розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням для обрахунку середньомісячного грошового забезпечення становив 17491,72грн (3291,72х2+14200х2)/2.

Кількість календарних днів служби позивача у червні-липні 2018 становила 61 день.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 573,50грн.

Період за час затримки розрахунку при звільненні по день повного фактичного розрахунку, а саме з 04.08.2018 по 15.01.2021 (включно) становить 896днів.

При цьому суд ураховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4621/20 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 04 серпня 2018 року по 27 травня 2020 року (включно) у розмірі 13027,95 грн.

Тому, суд вважає, що час затримки розрахунку при звільненні слід обчислювати з урахуванням зазначеного рішення у справі №380/4621/20 і такий становитиме 233 дні.

Позивач просить стягнути на його користь за час невиплати належного йому заробітку при звільненні суму 133623,17грн.

При цьому суд ураховує, що виплачена заборгованість по грошовому забезпеченні становить 100525,64грн., тобто частка такої заборгованості у сумі, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 0,75.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму грн. (573,5х233х0,75) (за час затримки розрахунку при звільненні позивача).

Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 100219,13грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Судовий збір не розподіляється.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2018.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні на суму 100219грн. (сто тисяч двісті дев`ятнадцять)грн. 13коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.