Справа № 420/4138/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4138/21
УХВАЛА
05 квітня 2021 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
До Одеського окружного адміністративного суду 18 березня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 26.01.2017 року №190 в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію», підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 24.02.2017 року №337 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області, з 24.02.2017 року;
- поновити на посаді підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області, з 24.02.2017 року;
- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.02.2017 року по день поновлення на роботі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України, а саме:
- в порушення ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору;
- в порушення ч.6 ст.161 КАС України позивачем до позовної заяви не надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.
- клопотання про поновлення процесуального строку;
- дублікат квитанції про сплату судового збору №9228-1380-7938-4708 від 31 березня 2021 року.
В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду, позивач зазначає, що 19.02.2021 року в приміщенні ГУНП України в Одеській області, від співробітника УКЗ ГУНП позивач отримав витяг з наказу ГУНП від 24.02.2017 року №337 о/с та трудову книжку серії НОМЕР_1 . Відповідно до зазначеного наказу його було звільнено зі служби на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, позивач зазначає, що 15.02.2017 року у приміщенні Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області, він був ознайомлений з наказом Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 26.01.2017 року №190 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Після ознайомлення з наказом позивач у письмовому вигляді заявив про категоричну не згоду з висновками які викладені в наказі у зв`язку з їх не відповідністю дійсним обставинам події. Також, позивач посилається на те, що із зазначеного часу, про подальші дії, зокрема щодо реалізації наказу про дисциплінарну відповідальність, позивачу відомо не було, аж до 19.02.2021 року. Як вказує позивач, за весь період часу йому не було доведено, яке рішення прийняте щодо його заперечень стосовно висновків наказу, не було інформації про подальший рух вказаного документу, та про всі події що стали наслідком його видання. Таким чином, випадково дізнавшись про звільнення, позивач звернувся з заявою до ГУНП, на яку отримав відповідь в додатках якої був витяг з наказу про звільнення.
Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заяву, суд зазначає наступне.
Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Нормами ч.1 ст.120 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Оцінюючи доводи, наведені позивачем для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає, що поважними причинами пропуску цього строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, і мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, згідно витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області» за грубі порушення вимог ч.1 ст.8 та п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, підпункту 4 п.6.6.2. Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 року №181, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2 , не реєстрації його прибуття до відділу поліції в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП, вимаганні та отриманні у останнього неправомірної вигоди, за оформлення дозволу на придбання, носіння та використання пристрою для відстрілу патронів, - споряджених гумовими кулями, проявленні низьких морально-ділових якостей, відповідно до ст.2, п.8 ст.12, ст.13, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».
З наказом ГУ НП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року позивач ознайомився 15.02.2017 року, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, в якій також позивач зазначив, що категорично не погоджується з фактами та висновками викладеними у зазначеному наказі, так як вони не відповідають дійсності.
В подальшому, на підставі наказу ГУНП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року, ГУНП в Одеській області прийнято наказ №337 о/с від 24.02.2017 року, відповідно до якого звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенцїї Малиновського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 24 лютого 2017 року, виплативши грошову компенсацію за 3 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2017 року по день звільнення.
Враховуючи наведене, посилання позивача на те, що йому стало відомо про оскаржуваний наказ №337 о/с від 24.02.2017 року лише у лютому 2021 року суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що позивач був ознайомлений з наказом №190 від 26.01.2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Крім того, з моменту прийняття наказу №190 від 26.01.2017 року до моменту звернення позивача до ГУНП в Одеській області з заявою для отримання наказу №337 о/с від 24.02.2017 року минуло більше чотирьох років. На думку суду позивач міг і повинен був дізнатися про прийняття оскаржуваного наказу відповідача стосовно нього ще у 2017 році.
Будь-яких поважних підстав не звернення до ГУНП в Одеській області в строки передбачені ч.5 ст.122 КАС України, для отримання оскаржуваного наказу, позивачем надано не було.
Суд зазначає, що позивач, маючи намір реалізації наданого йому права на звернення до суду, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків, що також передбачає частина друга статті 49 КАС України.
Отже, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду оцінюються судом як негативне явище у поведінці колишнього співробітника Національної поліції, яке свідчать про небажання ОСОБА_1 , по сплину значного проміжку часу, поновлюватись в органах Національної поліції, а також мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.
Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року у справі №560/1942/19 та постанові від 18.06.2020 року у справі №140/2024/19.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2020 року по справі №340/1225/20 звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996 р., Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980 р.).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №826/14707/16.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

За таких обставин, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані у клопотанні позивача про поновлення строків, не приймаються судом в якості поважності причин пропущеного строку, оскільки не зазначено поважних обставин із наданням відповідних доказів неможливості звернення до суду із даним позовом.

Також, в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року про залишення позову без руху було зазначено, що в порушення ч.3 ст.161 КАС України позивачем до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору.

Судом встановлено, що до заяви про усунення недоліків позивачем надано дублікат квитанції №0.0..1 від 31.03.2021 року про сплату судового збору в розмірі 3 632,00 грн.

Відповідно до ч.1-2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Станом на 05.04.2021 року судом встановлено відсутність зарахування судового збору в розмірі 3632,00 грн. за дублікатом квитанції №0.0..1 від 31.03.2021 року до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з вимогами п.1 ч.4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставинах, в силу п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід визнати неподаним та повернути позивачу.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.169 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов