Справа № 280/8638/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
05 квітня 2021 року Справа № 280/8638/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Бердянського (8) прикордонного загону (військова частина 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (71110, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Північна, буд. 17-А; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
27.11.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Бердянського (8) прикордонного загону (військова частина 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 146896 грн. 32 коп. (сто сорок шість тисяч вісімсот дев`яносто шість грн. 32 коп.).;

- відшкодувати з відповідача встановленим законом порядком понесені позивачем судові витрати у розмірі 2203 грн. 45 коп. (судовий збір).

На виконання положень частини третьої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом було направлено запит щодо місця проживання відповідача фізичної особи до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.

Листом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 11.12.2020 № 3171/01-37/01 повідомлено про пере направлення запиту до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за належністю.

Відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.12.2020 № 01.17/02/2436 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 05.02.2008 по теперішній час.

Ухвалою суду від 28.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення її недоліків. Визнано неповажними причини пропуску Бердянським (8) прикордонним загоном (військовою частиною 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, наведені в позовній заяві. Так, позивачу необхідно було подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням причин та наданням доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 15.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Під час повного розрахунку з відповідачем було встановлено, що останній має заборгованість перед Бердянським (8) прикордонним загоном (військовою частиною 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України за збитки завдані державі у розмірі 146896,32 грн. Вказує, що відповідач був ознайомлений із даною заборгованістю, що підтверджується підписом в обхідному листі, щодо заборгованості заперечень, заяв та пропозицій не мав. Позивач вказує, що жодних дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості вчинено не було, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволенню.

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі отримано відповідачем 20 січня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи те, що суддя Лазаренко М.С. в період з 22.03.2021 по 04.04.2021 включно перебував у відпустці, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2021, тому повний текст рішення складено та підписано суддею в перший робочий день, тобто 05.04.2021.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 27.06.2017 по 18.10.2019 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 27.06.2017 молодшого сержанта ОСОБА_1 (П-011722), наказом начальника Бердянського прикордонного загону від 20.06.2017 №448-ос було призначено старшиною начальником відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип Б).

Згідно наказу начальника прикордонного загону від 27.10.2017 № 556-ВВ «про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 на підставі пунктів 2, 4, 13, 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі затвердженого Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 21634,14 грн.

Наказом начальника прикордонного загону від 15.11.2017 №1038-АГ «Про внесення змін до наказу начальника Бердянського загону від 27.10.2017 №556-ВВ» з відповідача щомісячно утримувалося 20% з місячного грошового забезпечення за шкоду заподіяну державі.

Згідно довідки, щодо стягнення заборгованості з сержанта ОСОБА_1 , нарахованої згідно наказу від 27.10.2017 № 556-ВВ (зі змінами від 15.11.2017 № 1038- АГ) з відповідача утримувалося 20% з місячного грошового забезпечення за шкоду заподіяну державі. Відповідач заборгованість визнавав та заперечень щодо утримання з місячного грошового забезпечення не мав.

Згідно наказу начальника прикордонного загону від 22.12.2017 № 1209-АГ «Про підсумки інвентаризації» відповідача за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, розділу 3 глави 5 пункту 82 Положення про військове (корабельне) господарство Прикордонних військ України, затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 06.08.1998 № 328, пунктів 2, 4, 13, 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі затвердженого Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 163563,18 грн. Цим же наказом з Відповідача щомісячно утримувалося 20% з місячного грошового забезпечення за шкоду заподіяну державі.

Згідно довідки, щодо стягнення заборгованості з сержанта ОСОБА_1 , нарахованої згідно наказу від 22.12.2017 №1209-АГ з відповідача утримувалося 20% з місячного грошового забезпечення за шкоду заподіяну державі. Відповідач заборгованість визнавав та заперечень, щодо утримання з місячного грошового забезпечення не мав.

Наказом начальника Бердянського прикордонного загону від 18.10.2019 №763-ОС «По особовому складу» сержанта ОСОБА_1 (П-011722), інспектора прикордонної служби 3 категорії - водія групи логістики відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип Б), звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації)) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу.

Під час розгляду справи встановлено, що в повному розмірі відповідачем не було відшкодовано збитків, завданих державі.

У зв`язку з вказаними обставинами позивачем було вжито заходи щодо досудового врегулювання спору та направлено на адресу відповідача лист від 23.11.2020 №11-7093 з проханням в добровільному порядку сплатити залишок завданого збитку у сумі 146896,32 грн., проте відповідачем зазначений лист та покладений на нього обов`язок відшкодування було проігноровано.

Як зазначено позивачем, відповідачем не було вчинено жодних дій, направлених на погашення заборгованості, що зумовило його звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно із статтею11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із статтею 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, в редакції чинній станом на час притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, (далі - Положення №243/95-ВР) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно із пунктом 3 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Положеннями пункту 13 Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; ій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із приписами пункту 16 Положення №243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Відповідно до пункту 17 Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Положеннями пункту 18 Положення №243/95-ВР передбачено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Як визначено пунктом 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР, розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Приписами пункту 23 Положення №243/95-ВР визначено, що якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із пунктом 30 Положення №243/95-ВР якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідача до матеріальної відповідальності було притягнуто за результатами проведеного службового розслідування наказом начальника Бердянського прикордонного загону Азово-Чорноморського управління Державної прикордонної служби України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 27.10.2017 №556-В, на підставі якого ОСОБА_1 було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності в сумі 21634,14 грн.

В подальшому, згідно наказу начальника прикордонного загону від 22.12.2017 № 1209-АГ «Про підсумки інвентаризації» відповідача за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, розділу 3 глави 5 пункту 82 Положення про військове (корабельне) господарство Прикордонних військ України, затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 06.08.1998 № 328, пунктів 2, 4, 13, 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі затвердженого Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди в сумі 163563,18 грн.

Зі змісту наведених представником позивача у позовній заяві пояснень встановлено, що Бердянський прикордонний загін, згідно вимог статей 1-3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та статей 1-3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», є суб`єктом господарської діяльності Державної прикордонної служби України, яка утримується за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установі. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).

Як встановлено під час судового розгляду справи, збитки, що складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача склали 146896,32 грн.

При цьому, відповідач був ознайомлений із наявністю в нього заборгованості зі сплати збитків, завданих державі, проте у встановленому законодавством порядку не оскаржив висновків службового розслідування та наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, що свідчить про згоду із останніми.

Враховуючи викладені обставини, відповідач повинен відшкодувати збитки, у розмірі 146896,32 грн. на користь держави в особі позивача.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Бердянського (8) прикордонного загону (військова частина 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

За таких обставин сплачена позивачем сума судового збору з відповідача не стягується, оскільки позивачем виступає суб`єкт владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 241-243, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Бердянського (8) прикордонного загону (військова частина 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_3 ; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Бердянського (8) прикордонного загону (військова частина 1491) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України заборгованість в розмірі 146896,32 грн. (сто сорок шість тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 32 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.04.2021.

Суддя М.С. Лазаренко