Справа № 380/1274/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1274/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). Позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби та невиплату заборгованості із індексації грошового забезпечення на день звільнення з військової служби;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 28.02.2020 по день фактичного розрахунку 22.12.2020 за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;

-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що йому з порушенням встановленого законодавством строку повного розрахунку військовослужбовців при звільнені з військової служби було виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які останній набула у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби. Вказує, що Мостиський прикордонний загін після видання наказу про звільнення ОСОБА_1 зобов`язаний був провести всі розрахунки із позивачем до виключення його наказом від 11.04.2019 №99-ос зі списків частини та всіх видів забезпечення. Проте протиправно, на переконання позивача розрахунок було проведено лише 18.12.2020 при примусовому виконанні судового рішення. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення спору між позивачем та відповідачем щодо зазначених в позовній заяві вимог не було. Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування положень ст. 117 Кодексу законів про працю України відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

01.04.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, якою він додатково обґрунтовує підставність позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій відповідно до посвідчення від 18.11.2015.

ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України по особовому складу №62-ос від 01.03.2019 ОСОБА_1 , дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії групи дільничних інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби звільнено з військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип В) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 1 категорії (тип Б) звільнено відповідно до підп. а п.2 ч.5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу ( у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України по особовому складу №99-ос від 11.04.2019 ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії групи дільничних інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби звільнено з військової служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип В) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 1 категорії (тип Б) за підпунктом а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а також направлено на військовий облік до Старосамбірського РВК Львівської області.

Враховуючи, що під час проходження військової служби та звільнення із неї, Мостиський прикордонний загін не у повному обсязі виплатив позивачу грошове забезпечення в частині виплати індексації грошового забезпечення, останній звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 у справі №380/2201/20 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково - стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні з військової служби у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень (період з 12.04.2019 по 27.02.2020). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до банківської виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 АТ КБ Приватбанк на банківський рахунок позивача 23.12.2020 року надійшли кошти в розмірі 39 687,75 грн. із зазначенням цільового призначення - зарплата ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільнені за період з 28.02.2020 по 22.12.2020, звернувся в суд з цим позовом.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 строк звернення до суду становить один місяць з дня проведення остаточного розрахунку.

Позивач дізнався про порушення своїх прав 23.12.2020 в день проведення з позивачем остаточного розрахунку, відтак, звернувшись до суду 25.01.2021, не пропустив місячного строку звернення до суду встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абзацом 2 ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу всіх сум, що належали до виплати в день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (11.04.2019), а саме: індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2015 року по 11.04.2019.

Однак, як видно з матеріалів справи, станом на день звернення з цією позовною заявою до суду, відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення шляхом перерахування 39687,75 грн. на картковий рахунок.

Суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З урахуванням того, що відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, відтак, відновив порушене право, тому підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо невиплати заборгованої суми індексації грошового забезпечення відсутні.

Щодо стягнення компенсації за порушення відповідачем строку розрахунку при звільненні.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

Таким чином, оскільки індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (11.04.2019), вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку. Тому відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Також суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 у справі №380/2201/20 стягнуто середній заробіток за період з 12.04.2019 по 27.02.2020, в даній справі вирішується питання що стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за період з 28.02.2020 по 22.12.2020.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за період з 28.02.2020 по 22.12.2020 суд враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України Про оплату праці, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 від 08.02.1995 (далі постанова №100).

Відповідно до п.2 цієї постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За приписами п. 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів 9годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки відповідач не надав довідки про середньомісячний заробіток позивача за останні 2 місяців, що передували звільненню, у розрізі місяців із обов`язковим зазначенням складових заробітної плати та кількості відпрацьованих днів у кожному місяці, з врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, то саме на відповідача покладається обов`язок обчислити, нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджених постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (далі -Порядок) суд зазначає таке.

Вказана компенсація відповідно до п.2 Порядку виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Компенсація середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення роботодавцем вимог чинного законодавства, проте не є виплатою, право на яку особи набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Суду не надано доказів, що разом з виплатою грошового забезпечення компенсація сум податку з доходів фізичних осіб не була виплачена позивачу.

Виплата ж компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні законодавством не передбачена, а тому в такій вимогі позивача слід відмовити.

Аналогічної позиції дотримується Восьмий апеляційний адміністративний суд (постанова від 03.02.2021 справа № 300/2469/20 пров. № А/857/194/21).

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив :

1. Позов задовольнити частково.

2.Зобов`язати Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2020 по 22.12.2020 включно, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.