Справа № 520/12613/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 р. Справа № 520/12613/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020, (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.) по справі № 520/12613/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області , третя особа: Харківська міська рада в особі Департаменту земельних відносин

про визнання незаконними дій та спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати незаконним нарахування податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю ОСОБА_1 .

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що нарахування податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2019-2020 є протиправним, оскільки вона не є користувачем земельної ділянки, не має нерухомого майна , розташованого на ній, договір оренди землі припинено рішенням Ленінського районного суду міста Харкова по справі №638/4713/18, а тому у позивача відсутній обов`язок зі сплати земельного податку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог зазначила, що судом першої інстанції не вірно надана оцінка доказам, не враховано судове рішення , яким припинено договір оренди земельної ділянки , а також обставини встановлені ним, що вона не є власником приміщень, на яких розташована земельна ділянка, припинила свою підприємницьку діяльність, нею здійснено всі необхідні дії щодо своєчасного повідомлення Харківську міську раду щодо припинення дії договору оренди землі та передачі земельної ділянки до земель комунальної власності.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі-відповідач) відзив на апеляційну скаргу не надало.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 02.09.2004 року між суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 та Харківською міською радою укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельних ділянок несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, які знаходиться АДРЕСА_1 загальною площею 0,0098 га ділянка № НОМЕР_1 , та площею 0,0037 га ділянка №2 га, у тому числі: під забудовою 0,0086 га, інших угідь 0,0049 га, строком до 01.03.2029 року, що підтверджується договором оренди від 02.09.2004 .

На земельній ділянці знаходиться об`єкти нерухомого майна, які належать орендареві на праві приватної власності нерухомого майна нежитлова будівля літ. «А»/42-1» (магазин), нежитлові приміщення №1,2 в літ. А/37-1» (магазин), а також інші об`єкти інфраструктури.(п.3 договору)(а.с.10)

Договір зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) від 02.09.2004 року за № 7242/04.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року у справі № 638/4713/18 визнано договір оренди землі від 02.09.2004 року, укладений між суб`єктом підприємницькою діяльності ОСОБА_1 та Харківською міською радою припиненим з моменту набрання рішенням законної сили (а.с. 33-35).

Зазначене рішення набрало законної сили 29.01.2019 року.

Департаментом земельних відносин Харківської міської ради листом від 31.01.2020 № 773/0/225-20 повідомлено ГУ ДПС у Харківській області про укладений договір з ФОП ОСОБА_1 від 02.09.2004 року № 7242/04, земельної ділянки площею 0,135 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:006:0052, як діючий станом на 01.01.2020 . (а.с. 63-64).

На підставі зазначеної інформації ГУ ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення - рішення

від 18.11.2019 №-2030 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на суму 18 342, 81 грн., №-2030 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на суму 8576, 64 грн. (а.с. 7,8).

від 30.03.3030 №37607-5606-2030, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2020 рік на суму 18 342,81 грн. ; №37608-5606-2030 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2020 рік на суму 8 576,64 грн. (а.с. 70).

Підставою для нарахуванняпозивачу за 2019 та 2020 роки орендної плати з фізичних осіб є договір оренди земельної ділянки від 02.09.2004 (далі - Договір), укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Харківською міською радою, який було укладено строком до 01.03.2029р.

Позивач не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржила їх в адміністративному порядку, за наслідками розгляду її скарги ГУ ДПС у Харківській області відповіді не надано.

21.07.2020 року ГУ ДПС у Харківській області сформовану вимогу про сплату податкового боргу в сумі 26647, 28 грн., яка отримана позивачем 12.10.2020 року.

Не погоджуючись з діями щодо нарахування податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю позивач звернулась до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки відсутні докази обізнаності контролюючого органу про припинення договору оренди землі від 02.09.2004 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до приписів статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 269.1.1і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов`язок платника сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

За приписами п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 14.1.136 п. 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Абзацом першим пункту 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою й такі приписи перекликаються з положеннями статті 125 ЗК України, яка встановлює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (абзац перший пункту 288.1, пункти 288.2-288.4 статті 288 ПК України).

Відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України). Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для виникнення у контролюючого органу обов`язку нараховувати фізичній особі орендну плату за земельну ділянку є статус даної особи як землекористувача.

За приписами ч.1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою (пункт «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 по справі № 520/8446/18.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.

Колегією суддів встановлено, що підставою для винесення донарахування позивачу орендної плати за землю слугували висновки контролюючого органу про наявність у позивача у 2019 -2020 році обов`язку нараховувати та сплачувати орендну плату з фізичних осіб за земельну ділянку, що перебуває у її користуванні за договором оренди земельної ділянки від 02.09.2004 року (зареєстрованого 02.09.2004 року), укладеного з Харківською міською радою.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, правовідносинам, які підлягають вирішенню в рамках даної справи передували ті, відносно яких є такі, що набрали законної сили рішення у справі №638/4713/18 , отже, певні обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, що нормативно закріплено у ч.4 ст.78 КАС України.

Так, судовим рішенням по вказаній справі, встановлено наступне.

02.09.2004 року між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, строком до 01.03.2029 р.

З договору вбачається, що на земельній ділянці знаходиться об`єкти нерухомого майна, які належать орендареві на праві приватної власності нерухомого майна нежитлова будівля літ. «А»/42-1» (магазин, нежитлове приміщення №1,2 в літ. А/37-1 «магазин»), а також інші об`єкти інфраструктури.

29 жовтня 2004 року ОСОБА_1 продала нежитлову будівлю літ «А/42-1» загальною площею 55,3 кв. м по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. за реєстровим № 6164 та 22.01.2015 року скасовано державну реєстрацію ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, з 29.10.2004 позивачка не є власником нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці , з 22.01.2015 не є підприємцем, та з договір оренди землі від 02.09.2004 р. припинений . Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАСУ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів перебування майна у власності позивача на зазначеній земельній ділянці, використання нею зазначеної земельної ділянки в 2019 та 2020 роках.

Посилання суду першої інстанції, що податковий орган не був обізнаний з рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року у справі № 638/4713/18, оскільки позивач не повідомила податковий орган про його наявність є необґрунтованими, тому як Податковим Кодексом України не передбачено обов`язку доводити про наявність зазначених обставин платником податку. Такий обов`язок покладено на органи місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що донарахування орендної плати з фізичних осіб здійснено податковим органом на підставі листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради №773/0/225-20 від 31.01.2020, проте органом місцевого самоврядування не повідомлено податковий орган про наявність судового рішення .

Колегія суддів зазначає, що з рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року у справі № 638/4713/18 вбачається, що Департамент земельних відносин Харківської міської ради був стороною по справі, приймав участь у справі, надавав відзив на позовну заяву, а отже був обізнаний про наявність судового рішення, проте надаючи інформацію до податкового органу не повідомив про припинення договору оренди земельної ділянки.

Посилання суду першої інстанції про не надходження до податкового інформації про припинення договору оренди вказаної земельної ділянки, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначене не свідчить про її відсутність.

Крім того, судовим рішенням по справі № 638/4713/18 встановлено, що позивачка неодноразово зверталась до Харківської міської ради з заявами про припинення договору оренди земельної ділянки за взаємною згодою, та в подальшому звернулася до суду.

Судове рішення по справі № 638/4713/18 набрало законної сили та є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичним і юридичним особам та їх об`єднаннями на всій території України в силу положень ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 14 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач має в користуванні в 2019 та 2020 роках земельну ділянку, та використовує земельну ділянку в цей період.

Крім того, колегія зазначає, що судовим рішенням встановлено, що позивачка в 2019 та 2020 не є власником нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

В ч.1,2 ст. 120 ЗК встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Тобто, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, враховуючи, що податковим органом не надано належних доказів перебування у позивача у користуванні земельної ділянки, а також нерухомого майна, розташованого на ній, тому висновку податкового органу, що позивач є платником орендної плати за землю є помилковими.

Проте, висновки суду першої інстанції про правомірність дій податкового органу, зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, а відтак таке судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме шляхом визнання незаконними нарахування податкового зобов`язання зі сплати орендної плати не є ефективним, враховуючи наявність прийнятих податковим органом податкових повідомлень- рішень.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає , що за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області податкові повідомлення-рішення від 18.11.2019 №-2030, №-2030 та від 30.03.2020 №37607-5606-2030, №37608-5606-2030.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови задоволення позову.

Оскільки, за насідками судового розгляду справу вирішено на користь позивача, підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2 102,00 грн. (840,80 грн + 1 261,20 грн). за подання позову та апеляційної скарги, підтверджені платіжними дорученнями від 19.09.2020 № 0.0..1 та від 29.12.2020 № 0.0..1..

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 по справі № 520/12613/2020 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 18.11.2019 №-2030, №-2030 та від 30.09.2020 №37607-5606-2030, №37608-5606-2030.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління ДПС у Харківській області (, вул. Пушкінська 46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова