Справа № 160/3143/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2021 року Справа № 160/3143/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
02.03.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у відмові позивачу у призначені пенсії за віком та в не зарахуванні у загальний стаж роботи (трудовий та страховий) трудову діяльність позивача у Приватній фірмі Авеста-Л з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року, в якій позивач працювала продавцем, та в невірному підрахунку її загального стажу, необхідного для призначення позивачу пенсії, в зазначені періоди в записах трудової книжки позивача, які визнає відповідач;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок загального стажу роботи позивача (трудового та страхового) з зарахуванням трудової діяльності позивача: - в період її навчання у Дніпропетровському професійному торговому училищі з 01.09.1979 року по 10.07.1978 року; - в період праці позивача продавцем у Дніпропетровському центральному універмазі з 12.07.1978 року по 05.05.1993 року; - в період праці позивача продавцем у Приватній фірмі Авеста-Л з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року; - в період праці позивача прибиральницею службових приміщень у КЗО Середня загальноосвітня школа № 87 ДМР з 26.06.2017 року по 31.10.2017 року; - в період праці позивача прибиральницею службових приміщень у КЗО Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 10 ДОР з 23.11.2017 року по 31.01.2019 року; - в період праці позивача прибиральницею службових приміщень в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету Дніпровська політехніка з 25.03.2019 року по 30.04.2019 року; - в період праці позивача прибиральницею виробничих приміщень у Публічному акціонерному товаристві Дніпрогаз з 06.05.2019 року по 30.08.2019 року; - в період праці позивача молодшою медичною сестрою (санітаркоюприбиральницею) диспансерно-поліклінічного відділення № 2 Комунального підприємства Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання Фтизіатрія Дніпропетровської обласної ради з 01.10.2019 року по 08.10.2019 року; - в період праці позивача прибиральницею службових приміщень у Ремонтнобудівельному управлінні Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради м. Дніпро з 26.1 1.2019 року по 03.03.2020 року; - в період перебування позивача на обліку у Дніпровському міському центрі зайнятості з 25.05.2020 року по 29.07.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 19.11.2020 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 19.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії. Відповідачем листом від 26.11.2020 року відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю у позивача страхового стажу для призначення пенсії за віком. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком, оскільки вважає, що нею було подано всі необхідні документи для призначення пенсії. Періоди навчання та роботи позивача зазначені в трудовій книжці та підтверджуються наданими позивачем документами. Позивач вважає, що відмова у призначенні пенсії є протиправною, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
29.03.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що при розрахунку стажу позивача до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року, оскільки на печатці відсутній код ЄДРПОУ та відсутні дані про застраховану особу, про що позивачу було повідомлено при подачі позовної заяви, додаткові документи для підтвердження неврахованого стажу позивачем не надавались. Стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
19.11.2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Листом від 26.11.2020 року за вих.№0400-010302-8/112834 відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В листі зазначено, що страховий стаж позивача складає 18 років 11 місяців 1 день. Період роботи за даними трудової книжки з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки на печатці відсутній код ЄДРПОУ та відсутні дані про застраховану особу.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Частиною 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого облікуна підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 14.07.1978 року, у період, не зарахований відповідачем, ОСОБА_2 працювала з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року продавцем в Приватній фірмі «Авеста-Л».
Не зараховуючи вказаний період роботи позивача, відповідач зазначає, що на печатці відсутній код ЄДРПОУ та відсутні дані про застраховану особу.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання виготовлення, обміну, знищення печаток і штампів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій у 1994-2000 роках були врегульовані Інструкцією про порядок відкриття штемпельно-гравіювальних підприємств (майстерень), виготовлення печаток та штампів, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ СРСР від 13.02.1978 №34, Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 та Інструкцією про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів (далі - Інструкція №643), що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.10.1993 №643.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 пункту 3, підпунктами 4.1, 4.5 пункту 4 Інструкції №643 опис печаток і штампів складався із зображення Державного герба, напису "Україна", назви міністерства чи іншого центрального органу державної виконавчої влади, підприємства, установи і організації.
Дозвіл на виготовлення нових печаток надавався тільки після здавання старих печаток до органів внутрішніх справ на знищення.
Водночас, постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Отже, в момент здійснення трудової діяльності позивача у Приватній фірмі «Авеста-Л» не існувало зобов`язання мати печатку підприємства з кодом ЄДРПО, оскільки відповідно до чинних на той час нормативно-правових актів, спочатку необхідно було здати стару печатку до органів внутрішніх справ для знищення, а потім отримати іншу.
Водночас, постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
При вирішенні питання зарахування стажу роботи позивача за період позивача з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року на підприємстві, суд зазначає, що працівник органу Пенсійного фонду України насамперед повинен перевірити відповідність внесених записів, а також з`ясувати факт наявності/відсутності реєстрації підприємства, як суб`єкта господарювання.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність коду ЄДРПОУ на печатці підприємства, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Стосовно доводів відповідача про не зарахування періоду роботи з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки відсутні дані про застраховану особу, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності ним Законом.
Відповідно до Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності з 1 січня 2004 року.
Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового (трудового) стажу, визначені ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з п. 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втрати ним чинності, тобто до події", факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, діючим законодавством чітко встановлено, що закони не мають зворотної сили і страховий (трудовий) стаж, набутий до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , а це - 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Однак, відповідач при обчислені страхового (трудового) стажу позивача не врахував діюче законодавство та не зарахував позивачу до стажу період трудової діяльності з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року, коли позивач працювала продавцем у Приватній фірмі «Авеста-Л» у м. Дніпро, посилаючись на індивідуальні відомості про застраховану особу, початок введення яких в дію розпочалось з 01.01.2004 року.
Таким чином, відповідний стаж роботи має бути зарахований відповідачем.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування стажу роботи та зобов`язання зарахувати досліджений у цій справі стаж роботи та навчання підлягають задоволенню судом.
У зв`язку із задоволенням позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, спірні періоди роботи ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 19.11.2020 року, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи цим судовим рішенням.
Стосовно позовної вимоги про перерахунок страхового стажу роботи позивачу з врахуванням періоду навчання позивача у Дніпропетровському професійному торговому училищі з 01.09.1979 року по 10.07.1978 року; періоду праці позивача продавцем у Дніпропетровському центральному універмазі з 12.07.1978 року по 05.05.1993 року; періоду праці позивача прибиральницею службових приміщень у КЗО Середня загальноосвітня школа № 87 ДМР з 26.06.2017 року по 31.10.2017 року; періоду праці позивача прибиральницею службових приміщень у КЗО Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 10 ДОР з 23.11.2017 року по 31.01.2019 року; періоду праці позивача прибиральницею службових приміщень в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету Дніпровська політехніка з 25.03.2019 року по 30.04.2019 року; періоду праці позивача прибиральницею виробничих приміщень у Публічному акціонерному товаристві Дніпрогаз з 06.05.2019 року по 30.08.2019 року; періоду праці позивача молодшою медичною сестрою (санітаркою прибиральницею) диспансерно-поліклінічного відділення № 2 Комунального підприємства Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання Фтизіатрія Дніпропетровської обласної ради з 01.10.2019 року по 08.10.2019 року; періоду праці позивача прибиральницею службових приміщень у Ремонтнобудівельному управлінні Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради м. Дніпро з 26.11.2019 року по 03.03.2020 року; періоду перебування позивача на обліку у Дніпровському міському центрі зайнятості з 25.05.2020 року по 29.07.2020 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що спору стосовно зарахування вказаних періодів між сторонами не існує, проте позивачем в позовній заяві зазначено, що відповідачем невірно обраховано страховий стаж позивача за вказаними періодами.
Так, в листі від 26.11.2020 року за вих. №0400-010302-8/112834 відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що страховий стаж позивача складає 18 років 11 місяців 1 день.
Натомість позивач в позовній заяві зазначає, що її страховий стаж складає 25 років 04 місяці 18 днів, без врахування спірного періоду роботи в Приватній фірмі «Авеста-Л», та 19 років 00 місяців 00 днів без врахування спірного періоду:
- з 01.09.1976 року по 10.07.1978 року за період навчання у Дніпропетровському професійному торговому училищі, - 1 рік 10 місяців 9 днів;
- з 12.07.1978 року по 05.05.1993 року, за період моєї праці продавцем у Дніпропетровському центральному універмазі, - 14 років 9 місяців 23 дні;
- з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року, за період моєї праці продавцем у Приватній фірмі «Авеста-Л», - 6 років 4 місяці 18 днів;
- з 26.06.2017 року по 31.10.2017 року, за період моєї праці прибиральницею службових приміщень у КЗО «Середня загальноосвітня школа № 87» ДМР, - 4 місяці 5 днів;
- з 23.11.2017 року по 31.01.2019 року, за період моєї праці прибиральницею службових приміщень у КЗО «Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 10» ДОР, - 1 рік 2 місяці 8 днів;
- з 25.03.2019 року по 30.04.2019 року, за період моєї праці прибиральницею службових приміщень в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», - 1 місяць 5 днів;
- з 06.05.2019 року по 30.08.2019 року, за період моєї праці прибиральницею виробничих приміщень у Публічному акціонерному товаристві «Дніпрогаз», З місяці 24 дні;
- з 01.10.2019 року по 08.10.2019 року, за період моєї праці молодшою медичною сестрою (санітаркою-прибиральницею) диспансерно-поліклінічного відділення № 2 Комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради, - 7 днів;
- з 26.11.2019 року по 03.03.2020 року, за період праці прибиральницею службових приміщень у Ремонтно-будівельному управлінні Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради м. Дніпро, - 3 місяці 7 днів;
- з 25.05.2020 року по 29.07.2020 року, за період знаходження на обліку у Дніпровському міському центрі зайнятості, - 2 місяці 4 дні.
Вказані періоди роботи та навчання позивача підтверджуються долученої до матеріалів справи копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1978 року.
Відповідач у відзиві проти наведених позивачем доводів не заперечував та не виклав жодного зауваження.
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем у відзиві жодним чином не спростовано приведеного позивачем розрахунку стажу роботи та навчання позивача, а тому позовна вимога про здійснення перерахунку загального стажу роботи позивача підлягає задоволенню судом.
Додатково суд зазначає, що позивачем в позовній заяві допущено описку в прохальній частині стосовно строку зарахування періоду навчання у Дніпропетровському професійному торговому училищі, а саме визначено строк з 01.09.1979 року по 10.07.1978 року, проте з трудової книжки позивача відомо, що вона навчалась з 01.09.1976 року по 10.07.1978 року.
Суд задовольняє позовні вимоги з урахуванням приведеної описки.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.03.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у відмові ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком та в не зарахуванні у загальний стаж роботи (трудовий та страховий) трудову діяльність у Приватній фірмі Авеста-Л з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року, та в невірному підрахунку її загального стажу, необхідного для призначення ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок загального стажу роботи ОСОБА_1 (трудового та страхового) із зарахуванням трудової діяльності: період її навчання у Дніпропетровському професійному торговому училищі з 01.09.1976 року по 10.07.1978 року; період праці продавцем у Дніпропетровському центральному універмазі з 12.07.1978 року по 05.05.1993 року; період праці продавцем у Приватній фірмі Авеста-Л з 05.04.1994 року по 23.08.2000 року; період праці прибиральницею службових приміщень у КЗО Середня загальноосвітня школа № 87 ДМР з 26.06.2017 року по 31.10.2017 року; період праці прибиральницею службових приміщень у КЗО Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр № 10 ДОР з 23.11.2017 року по 31.01.2019 року; період праці прибиральницею службових приміщень в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету Дніпровська політехніка з 25.03.2019 року по 30.04.2019 року; період праці прибиральницею виробничих приміщень у Публічному акціонерному товаристві Дніпрогаз з 06.05.2019 року по 30.08.2019 року; період праці молодшою медичною сестрою (санітаркою-прибиральницею) диспансерно-поліклінічного відділення № 2 Комунального підприємства Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання Фтизіатрія Дніпропетровської обласної ради з 01.10.2019 року по 08.10.2019 року; період праці прибиральницею службових приміщень у Ремонтнобудівельному управлінні Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради м. Дніпро з 26.1 1.2019 року по 03.03.2020 року; період перебування на обліку у Дніпровському міському центрі зайнятості з 25.05.2020 року по 29.07.2020 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова