Справа № 580/2057/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2057/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, третя особа: Ліквідаційна комісія УМВС України у Черкаській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в запас Збройних сил України за період проходження служби з 21.05.2003 по 02.06.2009.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в запас Збройних сил України за період проходження служби з 21.05.2003 по 02.06.2009.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю:

визнано протиправною відмову Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо проведення у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в запас Збройних сил України за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 21.05.2003 по 02.06.2009.

Зобов`язано Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в запас Збройних сил України за період проходження служби органах внутрішніх справ з 21.05.2003 по 02.06.2009.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач наказом Управління МВС України в Черкаській області був звільнений зі служби в запас за власним бажанням та набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з органів МВС України, тому при повторному звільненні вказаний період до строку служби для виплати одноразової грошової допомоги не зараховується.

18 березня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №96 о/с від 02.06.2009 був звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням). Вислуга на день звільнення складає: календарна - 6 років 9 днів, пільгова - 7 років 9 місяців 24 дні.

З довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №14/7-О-65з.і. від 28.03.2013 вбачається, що позивачу при звільненні з органів внутрішніх справ одноразова грошова допомога не нараховувалась та не виплачувалась.

У подальшому позивач проходив військову службу в Черкаському зональному відділі Військової служби правопорядку та наказом начальника військової служби правопорядку у Збройних Силах України-начальника Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України (по особовому складу) №19 від 13.02.2020 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я).

Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) №63 від 30.03.2020 з 30.03.2020 позивач був виключений зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення та передбачено виплату одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 календарних років, з дня останнього зарахування на військову службу з 19.01.2011, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей». Загальна вислуга років у Збройних Силах становить 20 років 19 днів, в т.ч. календарна - 15 років 02 місяці 22 дні; пільгова - 4 роки 9 місяців 27 днів.

22.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за період часу з 21.05.2003 по 02.06.2009 з компенсацією середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач листом №77/вп/835 від 15.05.2020 відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з тих підстав, що на момент звільнення з органів внутрішніх справ позивач мав право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги за період проходження служби з 21.05.2003 по 02.06.2009 протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що оскільки на день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга позивача складала: календарна - 6 років 9 днів, пільгова - 7 років 9 місяців 24 дні, останній не набув права на пенсію за вислугу років, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби були відсутні.

Отже, календарна вислуга 6 років 9 днів за спірний період з 21.05.2003 по 02.06.2009 підлягає зарахуванню до періоду календарної служби для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 13.02.2020 з військової служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно абзацу 6 частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні норми викладені у пунктах 1 та 7 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260)

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХХІІ Порядку №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З систменого аналізу наведених приписів вбачається, що до періоду календарної служби для виплати одноразової грошової допомоги підлягає зарахуванню період попередньої служби у разі, якщо військовослужбовець не набув права на одноразову грошову допомогу за попереднім місцем служби, що і було вірно встановлено судом першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.02.2020 був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я і йому була виплачена одноразова грошова допомога за 9 календарних років.

За 6 років проходження служби в органах Міністерства внутрішніх справ (період проходження служби з 21.05.2003 по 02.06.2009) одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась, що і є спірним у межах даних правовідносин

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби з органів внутрішніх справ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби з органів внутрішніх справ) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Враховуючи, що на день звільнення з органів внутрішніх справ 02.06.2009 року вислуга ОСОБА_1 складала: календарна - 6 років 9 днів, пільгова - 7 років 9 місяців 24 дні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не набув права на пенсію за вислугу років, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби 02.06.2009 року були відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки станом на дату первинного звільнення з органів внутрішніх справ 02.06.2009 року позивач не набув права на пенсію за вислугу років, тобто, при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги, то календарна вислуга 6 років 9 днів за період проходження служби з 21.05.2003 по 02.06.2009 підлягає зарахуванню до періоду календарної служби для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 13.02.2020 з військової служби.

Згідно зі статтею 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За встановлених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, третя особа: Ліквідаційна комісія УМВС України у Черкаській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна