Справа № 640/7103/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Київ № 640/7103/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнання протиправною та скасування постанови

за участю:

від позивача - Заєць О.В.;

від відповідача - не з`явився

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І. І. від 10.02.2021 про стягнення виконавчого збору по ВП № 64448290.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, Дніпровським районним судом м. Києва 28.07.2020 було винесено рішення, відповідно до якого визначено спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей кожного вівторка, четверга в період часу з 18-00 годин до 20-00 годин та кожної неділі в період часу з 11-00 до 14-00, в присутності матері ОСОБА_1 . У святкові дні (державні свята, день народження дитини) визначити спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей протягом чотирьох годин в присутності матері. Визначити місцем зустрічі батька - ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адресу місця фактичного проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , біля під`їзду будинку. 10.02.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64448290, у пункті 3 якої було зазначено про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, позивачем була надана відповідачу заява про добровільне виконання рішення суду. Постанову про стягнення виконавчого збору у вказаному виконавчому провадженні позивач не отримувала, а відповідачем така постанова була надана представнику позивача 03.03.2021 під час ознайомлення останнім з матеріалами виконавчого провадження. Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору незаконною, оскільки державним виконавцем не вчинювались дії по примусовому виконанню виконавчого документа.

Ухвалою суду від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/7103/21 та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 01.04.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 01.04.2021 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, відзиву на позовну заяву, як і матеріалів виконавчого провадження № 64448290 суду не подано.

У судовому засіданні 01.04.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, ухвалено проводити судове засідання без участі представника відповідача, відмовлено у задоволенні усних клопотань представника позивача про витребування у відповідача копій матеріалів виконавчих проваджень № 64679312 та № 64679330, позаяк останні не є предметом розгляду даної справи, та в оголошенні перерви у судовому засіданні, виходячи з положень статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України в частині обов`язку позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та статті 287 наведеного Кодексу, які визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та строки розгляду таких справ.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2021 № 755/4225/17, відповідно до якого визначено спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей кожного вівторка, четверга в період часу з 18-00 годин до 20-00 годин та кожної неділі в період часу з 11-00 до 14-00, в присутності матері ОСОБА_1 . У святкові дні (державні свята, день народження дитини) визначити спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі зустрічей протягом чотирьох годин в присутності матері. Визначити місцем зустрічі батька - ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адресу місця фактичного проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , біля під`їзду будинку.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І. І. від 10.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64448290 та пунктом 3 вказаної постанови, про що зазначається самим позивачем у позовній заяві, вирішено стягнути з боржника (позивача у даній справі) виконавчий збір у розмірі 12000,00 грн.

Також вказаним виконавцем винесено постанову від 10.02.2021 у ВП № 64448290 про стягнення з боржника (позивача у даній справі) виконавчий збір у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 12000,00 грн.

В подальшому, як стверджує позивач, виконавче провадження було закрито, а на підставі постанови про стягнення виконавчого збору 02.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64679312 та виконавче провадження № 64679330 про стягнення витрат виконавчого провадження.

Не погодившись з постановою відповідача від 10.02.2021 у виконавчому провадженні № 64448290 про стягнення виконавчого збору, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини п`ятої статті 26 Закону N 1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону N 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно частини першої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 27 наведеного Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 Закону).

Частиною п`ятою статті 27 Закону N 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 наведеного закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2 3, 2 4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9 15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2021 установлена у розмірі 6000,00 грн.

Ні позивачем, ні її представником не наведено суду жодної визначеної Законом підстави, яка б встановлювала заборону державному виконавцю у даному випадку виносити постанову про стягнення виконавчого збору.

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання позивача у позовній заяві та її представника у судовому засіданні на статтю 64-1 Закону N 1404-VIII, оскільки вказана норма визначає саме порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною та не регулює питання стягнення виконавчого збору.

Так само необґрунтованими є посилання позивача та її представника у судовому засіданні на статті 63 та 75 вказаного Закону, оскільки наведеними нормами визначаються порядок виконання рішення та відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, рішення про поновлення на роботі, зокрема, накладення штрафу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, на переконання суду, у разі набрання рішенням суду законної сили, таке є обов`язковим до виконання й особа, яка зобов`язана його виконати, не повинна чекати відкриття виконавчого провадження, а повинна вчиняти дії, спрямовані на його виконання незалежно від відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Зважаючи на викладе у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 64448290, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом N 1404-VIII, а розмір виконавчого збору відповідає розміру, встановленому законом.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено у десятиденний строк за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко